Справа № 2-а-1607/11
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1607/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2011 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в

складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Уляшевій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ДПС відділення Державної автомобільної інспекції Монастириського РВ УМВСУ в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, вказуючи, що інспектором ВДАІ Монастириського РВ УМВСУ в Тернопільській області була складена постанова серії ВО1 № 006538, з якої вбачається, що він 12 жовтня 2010 року на автодорозі Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль, керуючи транспортним засобом, в умовах недостатньої видимості не увімкнув ближнє світло фар, чим порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, і цією постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 430 грн..

Позивач, вважаючи дії інспектора ВДАІ ОСОБА_2 неправомірними, а винесену ним 12 жовтня 2010 року постанову серії ВО1 № 006538 незаконною, звернувся до суду із адміністративним позовом про її скасування.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить їх задоволити, дав суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає, що відповідач без поважних на те причин не зявився до суду, що дає суду підставу розглянути справу у його відсутності по наявних у ній матеріалах.

Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали адміністративної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із слідуючих підстав.

У відповідності до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 11 вересня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Статтею 18 КАСУ передбачено підсудність адміністративних справ місцевим загальним судам з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а ст. 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Із оглянутої у судовому засіданні постанови ВО1 № 006538 від 12 жовтня 2010 року видно, що позивач 12 жовтня 2010 року на автодорозі Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль, в умовах недостатньої видимості керував транспортним засобом «ДЕО із д.н.з. НОМЕР_1 без увімкненого ближнього світла фар за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 430 грн..

В судовому засіданні позивач пояснив, що 12 жовтня 2010 року він можливо і керував транспортним засобом, однак не порушував Правил дорожнього руху, як це зазначено у постанові. В своїх поясненнях позивач також вказав, що 12 жовтня 2010 року жоден працівник ДАІ йому зауважень щодо порушення ним Правил дорожнього руху не робив, на нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та не виносилася постанова про накладення на нього адміністративного стягнення. Вважає дії працівника ВДАІ незаконними, оскільки відповідач, виносячи постанову про порушення ним Правил дорожнього руху, не залучив у якості свідків осіб, які би могли бути очевидцями зазначеного факту, та не відібрав від них письмових пояснень. Про те, що на нього було накладено адміністративне стягнення він дізнався лише 9 березня 2011 року із повідомлення Державної виконавчої служби про необхідність сплати штрафу, а тому просить поновити йому строк на оскарження зазначеної постанови, так як він був пропущений ним із поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, а останній на неодноразові виклики в судове засідання не зявився і не надіслав суду заяви, у якій би зазначив своє ставлення до заявленого позову та не представив суду доказів, що підтверджують правомірність його дій та винність позивача у скоєнні даного правопорушення.

Єдиним доказом в справі про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, є постанова про адмінпорушення від 12 жовтня 2010 року, з якої видно, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, проте відповідно до ст. 251 КУпАП порушення повинно було фіксуватися за допомогою технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чого зроблено не було. Протокол про адмінпорушення на вимогу суду відповідачем представлений не був. Інших фактичних даних, які би підтвердили вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в справі не має.

Викладене дає підстави вважати, що інспектором не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і обєктивного зясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Наявні у справі матеріали не містять безперечних доказів і є недостатніми для однозначного висновку про винуватість позивача в порушенні ним Правил дорожнього руху України, а тому дії працівника ВДАІ щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 430 грн. слід визнати неправомірними.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 10, 11,12,17,18, 71, 86, 158 162, 185-186 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 287, 288, 289 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Поновити ОСОБА_1 Володимировичупропущений ним процесуальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Скасувати постанову серії ВО1 № 006538 від 12 жовтня 2010 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 430 гривень, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_3