Справа № 2-а-63/11
Суддя: Школа М. Г.
Дата ухвалення: 2011-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-63/11
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" січня 2011 р.

у складі судді Школи М.Г.,

за участі секретаря Яковини Т.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевці Сумської області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з указаним позовом та просить визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту Кролевецької районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати їй щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірах менших, ніж встановлено статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для 1-ї категорії осіб учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідів 2 групи, та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати, як встановлено статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для 1-ї категорії осіб учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідів 2 групи з подальшою виплатою на наступні роки по пять мінімальних заробітних плат на момент виплати щорічно.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом другої групи. Відповідно до довідки МСЕК серії СУМ-К-82 №023631 від 28.01.1992 року їй встановлено другу групу інвалідності, захворювання повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати допомоги.

У грудні 2010 року вона звернулася з письмовою заявою до відповідача з вимогою виплатити їй допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат як постраждалому внаслідок ЧАЕС. На заяву отримала відповідь про виплату вказаної допомоги згідно з постановою КМ України від 12.07.2005 року №562. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вони не відповідають діючому законодавству, яке регулює дані питання.

На 2007 рік дію ст.48 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року.

Пунктом 11 статті 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено у новій редакції, відповідно до якої, зокрема, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених КМУ.

Рішенням Конституційного Суду № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет) визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.11 ст.28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до положень ст.152 Конституції України і ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і зворотної дії у часі не мають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІ групи ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбачена одноразова щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат та її виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати.

За 2010 рік їй було виплачено 120 грн. 15.06.2010 року, тоді як відповідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 1 квітня 2010 року встановлено розмір мінімальної зарплати 884 грн., тобто їй не доплачено 4300 (4420 120) грн.

В судовому засіданні позивачка, посилаючись на вищевказані обставини, підтримала свій позов та просить суд його задовольнити.

Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без представника відповідача.

Відповідач позову не визнав, надавши суду письмове заперечення, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам І-ІІ групи в розмірі пяти мінімальних заробітних плат;

Статтею 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що розяснення порядку застосування цього закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконання місцевими органами державної виконавчої влади. Такий порядок і було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з вищевказаною постановою регламентовано розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І та ІІ групи в сумі 120 грн.

Згідно зі ст.63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Конституцією України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, а також розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються Законом України «Про Державний бюджет України». Відповідно до п.2 ст.4 Бюджетного кодексу України визначено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу та Закону України «Про Державний бюджет України». Таким чином норми, які вводяться законом про Державний бюджет діють протягом бюджетного року, є безумовними та пріоритетними відносно інших законів.

Відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами від 28.12.2007 р. (в редакції від 01.01.2008 року) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, і на даний час відсутні інші нормативні документи, які передбачають виплату допомоги в іншому розмірі, крім передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.05р. №562 для відповідної категорії осіб.

Тому відповідач вважає, що його дії щодо виплати позивачці допомоги на оздоровлення є такими, що відповідають чинному законодавству України, а вимоги позивача безпідставні і такі, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи по захворюванню, повязаному з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується ксерокопією паспорта позивачки, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. та громадянина, захворювання яких повязане з наслідками Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії А №000329, виданим Сумською обласною державною адміністрацією 18.12.1992 року, довідкою ЛТЕК СУМ-К-82 №023631 (а.с.3, 5, 6).

Згідно з довідкою, яку надав суду відповідач, ОСОБА_1 як учасниці ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ групи інвалідності І категорії було проведено виплату допомоги на оздоровлення згідно з порядком, визначеним постановою КМ України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2010 рік в сумі 120 грн. 15.06.2010 року (а.с.25).

У період, за який предявлено позовні вимоги, діяло таке законодавство.

На 2007 рік дію ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було зупинено відповідно до п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» .

Відповідно до ст.28 п.11 Закону Україну «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладено у новій редакції, відповідно до якої одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет) визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення п.11 ст.28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до положень ст.152 Конституції України і ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і зворотної дії у часі не мають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІ групи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії передбачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч.7 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зазначена виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюється щороку та має разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2010 року 884 гривні на місяць, тобто і на час виплати допомоги позивачці 15.06.2010 року.

Враховуючи те, що позивачці було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2010 рік 15.06.2010 року, коли розмір мінімальної заробітної плати становив 884 грн., відповідач повинен був виплатити їй грошову допомогу на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 4420 грн.(884 грн. х 5). Таким чином, необхідно зобовязати відповідача провести виплату на користь позивачки недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2010 рік в сумі 4300 грн. (4420 грн.-120 грн.).

Що стосується дій УПСЗН Кролевецької РДА Сумської області щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення позивачці у 2010 році в розмірі 120 грн., то суд визнає їх неправомірними, оскільки зі змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» не вбачається будьяких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і сам відповідач не надав належного обґрунтування підстав, виходячи з яких ним проводилось нарахування та виплата допомоги на оздоровлення позивачу в розмірі 120 гривень за цей період.

Посилання відповідача на те, що обчислення щорічної грошової допомоги на оздоровлення передбачених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, - є необґрунтованими, а тому не може бути прийнятим до уваги при винесенні постанови, оскільки на період за який предявлені позовні вимоги ця постанова суперечила положенням ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і тому не може бути застосована за нормою ч.4 ст.9 КАС України, якою визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

При цьому, слід враховувати, що п.6 ч.1 ст.92 Конституції України передбачено, що виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до ст.62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінетом Міністрів України проводиться розяснення саме порядку застосування цього Закону. При цьому Кабінету Міністрів України не надано право встановлювати розмір виплат.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи Кечко проти України Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань.Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розмір щорічної грошової допомоги на оздоровлення, виплачений відповідачем позивачці за 2010 рік, є неправильним, оскільки допомога на оздоровлення повинна була виплачуватись, виходячи із кратності суми мінімальної заробітної плати на момент виплати відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, є достатні підстави для задоволення позовних вимог позивачки в частині визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік позивачці як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, у меншому розмірі, ніж це передбачено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», незаконними і такими, що порушують її права у сфері соціального захисту, та зобовязання відповідача нарахувати щорічну допомогу на оздоровлення позивачці, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 884 гривні, та провести виплату різниці між нарахованою таким чином допомогою на оздоровлення та фактично сплаченими позивачці з цією метою коштами за 2010 рік.

При цьому, виходячи зі змісту позову для повного захисту прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, суд також вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст. 11 КАС України, з урахуванням розрахунку недоотриманих коштів, зазначених у мотивувальній частині постанови, вийти за межі позовних вимог в частині зобовязання нарахування та виплати недоотриманих коштів у конкретно визначеній сумі 4300 грн.

Що стосується вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача в подальшому виплачувати їй допомогу на оздоровлення по пять мінімальних заробітних плат на момент виплати щорічно, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України передбачено відновлювати лише порушені права громадянина, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому, тому в цій частині позовних вимог позивачці необхідно відмовити.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись п.10 ст.3, ст.ст.6, 8, 9, 11, 17, 18, 89, 94, 99-100, ч.3 ст.122, ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.19, 113 Конституції України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року, Рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 9 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян), Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет), ст.ст.48, 62, 70 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

П О С Т А Н О В И В:

позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області щодо нарахування та виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, у меншому розмірі, ніж це передбачено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», незаконними і такими, що порушують її права у сфері соціального захисту.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області нарахувати щорічну допомогу на оздоровлення ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 884 гривні, та провести виплату різниці між нарахованою таким чином допомогою на оздоровлення та фактично сплаченими ОСОБА_1 з цією метою коштами за 2010 рік у розмірі 4300 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Кролевецький районний суд Сумської області шляхом подання в 10 денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з поданням її копії до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя:

ОСОБА_2