Справа № 804/5112/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 р. Справа № 804/5112/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрков Е.О., суддів - Сидоренко Д.В., Озерянська С.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, визнання наказу нечинним та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з вимогами:
- визнати положення про державні податкові інспекції, затверджені наказом Міндоходів №46 від 17.04.2013р., такими, що:
1. є актами, зведені норми права яких не визначають організацію діяльності органів
виконавчої влади і їх посадових осіб.
2. зачіпають права громадян та інших осіб, є обов'язковими для них до виконання та надають право втручання у приватну власність, а саме - зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, доступу до території, приміщень та іншого майна, а також визначення сум податкових і грошових зобов'язань, застосування штрафних санкцій та здійснення контролю за готівковими розрахунками;
- визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неналежного здійснення контролю за додержанням суб'єктом нормотворення - Міністерства доходів і зборів України законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів;
- визнати незаконним рішення № К-3033/10.01 від 19.02.2015р. Міністерства юстиції України щодо визнання наказу Міндоходів №46 від 17.04.2013р. актом ненормативного характеру і не підлягає державній реєстрації нормативно-правових актів, оскільки не є актом, зведені норми права яких не визначають організацію діяльності органів виконавчої влади і їх посадових осіб, не зачіпає прав громадян та інших осіб, не є обов'язковими для них до виконання та не надає право втручання у приватну власність, а саме доступу до майна, визначення сум податкових і грошових зобов'язань, застосування штрафних санкцій та здійснення контролю за готівковими розрахунками;
- на підставі п.15 Положення про державну реєстрацію НПА визнати наказ Міністерства доходів і зборів України №46 від 17.04.2013р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» таким, що не набрав чинності і не тягне за собою правових наслідків;
- зобов'язати Міністерство юстиції України вжити заходів, передбачених п.п.10 ст.3 Положення про Міністерство юстиції України, щодо усунення порушень законодавства України стосовно не проведення державної реєстрації Наказу Міністерства доходів і зборів України №46 від 17.04.2013р.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась до відповідача зі скаргою від 09.02.2015р. з приводу скасування Наказу Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області», як такого, що підлягав державній реєстрації і не пройшов державну реєстрацію у органах Міністерства юстиції України. Листом № К-3033/10.1 від 19.02.2015р. відповідач повідомив позивача про те, що вищезазначений наказ не підлягає державній реєстрації, оскільки є актом не нормативного характеру, тобто таким, що не є нормативно-правовим актом, зведені норми права якого визначають організацію діяльності органів виконавчої влади, а також їх посадових осіб та не є обов'язковим для громадян і не зачіпає їх прав. Позивач вважає, що наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» є таким, що відповідно до положень Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992р. за № 493/92, Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005р. за № 34/5 підлягає державній реєстрації, адже істотно зачіпає права та обов'язки фізичних та юридичних осіб, дозволяє податковим органам втручатись у майнові права платників податків. З огляду на це, позивач вважає, що наказ Міністерства доходів і зборів України № 46 від 17.04.2013 р. «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» є нечинним та підлягає скасуванню.
Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, 27.05.2015 року надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, на адресу суду надав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що за результатами проведених відповідно до Порядку проведення органами юстиції перевірок стану додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2012 року № 93/5, встановлено, що наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013р. року № 46 є актом ненормативного характеру, тобто актом оперативно-розпорядчого характеру, спрямованим на організацію виконання Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанов Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011р. № 563 «Про затвердження типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» та від 20.03.2013р. № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» та не має нових правових норм, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, та відповідно до підпунктів «в» та «д» пункту 5 Положення № 731, не підлягає державній реєстрації у Міністерстві юстиції, а тому позовні вимоги не пілоягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Міністра юстиції України із заявою від 09.02.2015р. про скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013р. за № 46 «Про затвердження Положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області», як такого який не пройшов державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України, у якій також просила: здійснити перевірку додержання Міністерством доходів і зборів України законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів щодо подання Наказу Міністерства доходів і зборів України від 17.04.201 р. за № 46 на державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України.
Також, в обґрунтування поданої заяви позивачем було зазначено про те, що наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013р. за № 46, яким затверджені «Положення про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області», підлягав обов'язковій державній реєстрації органами Міністерства юстиції України, оскільки зведені норми права затверджених ним положень визначають організацію діяльності органів виконавчої влади - територіальних органів Міндоходів у Дніпропетровській області, зачіпає права громадян і змінює організанійно-правовий механізм їх реалізації, а також є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління Міністерства доходів і зборів України.
Так, наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» № 46 від 17.04.2013р., відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанов Кабінету Міністрів України від 25.05.2011р. за № 563 «Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» і від 20.03.2013р. № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», керуючись п.п. 10 п. 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013р. № 141/2013р., зокрема, затверджено Положення про Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області; Положення про Дніпропетровську митницю Міндоходів; Положення про Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпроптеровській області.
З метою впорядкування видання міністерствами, іншими органами виконавчої влади нормативно-правових актів, забезпечення охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, підприємств, установ та організацій Президентом України постановлено Указ № 493/92 від 03.10.1992р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», згідно якого з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.
Крім того, порядок державної реєстрації нормативно-правових актів, передбачений Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731 (далі - Положення № 731).
Відповідно до п. 2, 4 Положення № 731 державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально - економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації або мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.
Пунктом 5 Положення № 731 визначено ознаки, за наявності яких акти на державну реєстрацію не подаються. Це, зокрема, стосується актів ненормативного характеру, тобто актів оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення), а також актів, спрямованих на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи міністерства діють на підставі положень, що затверджуються міністром. Типове положення про територіальні органи міністерства затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 15 постанови КМУ від 25.05.2011р. за № 563 «Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади» територіальні органи утворюються у порядку, передбаченому статтями 13 і 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Відповідно до п. 9 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013р. за № 141/2013р. Міндоходів України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міндоходів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Накази Міндоходів України нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Міндоходів України, видані в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Наказ Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013р. № 46 «Про затвердження положень про територіальні органи Міндоходів у Дніпропетровській області» за своєю суттю є документом організаційно-розпорядчого характеру, який спрямований на організацію виконання рішень вищестоящих органів (Президента України, Кабінету Міністрів України і власних рішень Міністерства доходів і зборів України), та з огляду на відсутність у вказаному документі нових правових норм, відповідно до підпунктів «в» та «д» п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731, необхідність здійснення державної реєстрації зазначеного наказу в Міністерстві юстиції України відсутня.
Крім того, що відповідно до п. 1 постанови КМУ від 21.05.2014р. № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» Міністерство доходів і зборів на сьогодні реорганізовано шляхом перетворення в Державну фіскальну службу, яка відповідно до пункту 9 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014р. № 236, видає накази виключно організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Зважаючи на сукупність викладених обставин та висновків, враховуючи, що позивачем не зазначено про наявність порушеного особистого права, свобод або інтересів, також враховуючи, що відповідних доказів наявності такого порушення до суду не надано, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, визнання наказу нечинним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) Судді: (підпис) (підпис) Е.О. Юрков Д.В. Сидоренко С.В. Озерянська