Справа № 18015/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р. справа № 2а-2437/08/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Знам'янському районі Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2009 року по справі за позовом Аврамчук а ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Знам'янському районі Кіровоградської області про перерахунок пенсії по інвалідності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2008 року позивач звернувся з позовом, який було потім уточнено (а.с.30), де просив визнати дії відповідача стосовно відмови у перерахунку пенсії незаконними та стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму пенсії за період з січня 2004 року по 1 квітня 2009 року в розмірі 138 532,67 грн. згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (надалі по тексту Закону 796), виходячи з розміру 8 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність для розрахунку пенсії по інвалідності та 75 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність для розрахунку додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоровю.

Постановою суду позовні вимоги було задоволено: визнані незаконними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії; зобовязано відповідача перерахувати та виплатити позивачу різницю пенсії по інвалідності та додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру 8 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність для розрахунку пенсії по інвалідності та 75% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність для розрахунку додаткової щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоровю. В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанов суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом 2 групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим йому була призначена державна пенсія відповідно до ст. 54 Закону 796, а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №796 особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами першої групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі - 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, а особам, які є інвалідами третьої групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону №796 в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів першої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком, другої групи - 8 мінімальних пенсій за віком, а для інвалідів третьої групи - не нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, посилання відповідача на положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Згідно з даними положеннями, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону №796.

Безпідставним є також посилання відповідача на відсутність коштів, для забезпечення виплати зазначених пенсій в таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону №796, щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону №796, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачам повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованими є висновки щодо неправомірності відмови відповідача у перерахунку пенсій у разі встановлення для осіб, які втратили працездатність, розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо встановлення абсолютного розміру основної та додаткової пенсії на підставі статей 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" задоволенню не підлягають, оскільки це віднесено до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України і не віднесено до компетенції судів. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення недоплаченої суми пенсії задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції не зазначив у постанові періоди за які необхідно зробити перерахунок, що фактично унеможливлює виконання судового рішення.

Крім того, суд не надав належної оцінки та не перевірив, що позивач згідно своєї заяви від 1 січня 2004 року перейшов на пенсію за віком і тільки 30 грудня 2005 року подав нову заяву про перехід на пенсію по інвалідності.

За таких обставин у задоволені вимог про перерахунок пенсії с 1 січня 2004 року по 29 грудня 2005 року необхідно відмовити за безпідставністю.

Виходячи з наведених вимог законодавства суд першої інстанції повинен був захистити порушені пенсійні права за період з 30 грудня 2005 року, оскільки сторони не наполягали на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду слід скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з січня 2004 року по 29 грудня 2005 року та зазначити дату з якої необхідно провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності з 30 грудня 2005 року.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Знам'янському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з січня 2004 року по 29 грудня 2005 року та зазначити дату з якої необхідно провести перерахунок основної та додаткової пенсії по інвалідності з 30 грудня 2005 року.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 29 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2