Справа № 10644/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2010 р. справа № 2а-2962/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_1 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року

у адміністративній справі № 2а-2962/09 за позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного інспектора, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и л а :

12.10.2009 р. ОСОБА_2 до суду подано адміністративний позов, в якому він просив визнати неправомірними дії державного інспектора під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення та скасувати постанову АЕ № 030199 від 01.10.2009 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 260 грн.

На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на бездоказовість його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого п.15.9 ПДР, оскільки в дійсності він зупинив автомобіль більше ніж за 10 метрів до пішохідного переходу, а протокол відповідачем був складений без застосування засобів вимірювальної техніки. Вказував на те, що про визнання своєї провини в протоколі він зазначив після обіцяння відповідача накласти на нього мінімальний штраф у тому разі, якщо він не буде заперечувати власну провину. За твердженням позивача при притягненні його до адміністративної відповідальності та складенні протоколу і постанови про скоєння ним адміністративного правопорушення, відповідачем були порушенні приписи ст.251, ст.245, ст.280, ст.268 КУпАП України та не враховано помякшуючі обставини за наявності яких його дії можливо розцінити як малозначне адміністративне правопорушення, що надавало можливість звільнити його від відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено, постанову по справі про адміністративне правопорушення АЕ № 030199 від 01.10.2009 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 260 грн. скасовано, провадження у справі закрито.

З вказаною постановою суду не погодився відповідач та оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також у звязку з не відповідністю висновків суду обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення його прав участі під час розгляду справи, оскільки він не повідомлявся судом про час, день та місце розгляду справи, а про винесену постанову суду дізнався лише після її надходження до ВДАІ МУ МВС України в Дніпропетровській області. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, якими підтверджується вина позивача та спростовуються його доводи про відсутність в його діях порушення ПДР.

Апеляційним судом встановлено, що 01.10.2009 року інспектором ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_2, а на підставі вказаного протоколу 01.10.2009 р. було винесено постанову, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 260,00 грн. При цьому зазначено, що останнім скоєно порушення п.15.9(г) Правил дорожнього руху України, яке полягало у тому, що позивач 01.10.2009 року керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Першотравневій в м.Нікополі, в районі «Першотравневого»ринку здійснив короткочасну зупинку автомобіля на відстані ближче ніж 10 м від дорожнього знаку 5.35.1 «пішохідний перехід».

Задовольняючи позов у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав до суду своїх заперечень та не навів переконливих доказів про відповідність постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 обставинам справа, що за висновком суду стало підставою для скасування постанови відповідача так як його пояснення ніким не спростовані і тому суд визнав їх правдивими.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, зібраним по справі доказам та нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи інспектором ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_2, в якому позивач не заперечував проти вчиненого ним порушення п.15.9(г) Правил дорожнього руху України. Вчинення позивачем порушення ПДР та вчиненням тим самим адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП підтверджено як протоколом з власноручними поясненнями позивача та фото, з якого чітко вбачається паркування позивачем автомобіля ближче ніж 10 метрів від дорожнього знаку 5.35.1 «пішохідний перехід».

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В порушення вимог частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції не вжив передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що дії інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_3 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 01.10.2009 р. відповідають вимогам статей 254, 256, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а відповідачем надано достатньо доказів винності позивача, тому підстави для визнання його дій неправомірними - відсутні.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача всупереч приписів ст.163 КАС України не навів будь-яких мотивів, за яких при прийнятті постанови прийшов до висновку про протиправність дій відповідача. Не вказав також суд і положення закону, яким він керувався приймаючи таке рішення.

Колегія суддів здійснивши аналіз обставин справи та діючого законодавства України і дійшов вірного висновку про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача, і відповідно наявності передбачених ст.202 КАС України підстав для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_4

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не довів належними доказами, що відповідач своїми діями порушив його права, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.1.1 глави 1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.9 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, з наступними змінами та доповненнями передбачено, що: забороняється зупинка на відстані ближче ніж 10 м від дорожнього знаку «пішохідний перехід».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не доведеність провини позивача в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУоАП України за порушення п.15.9 «г»Правил дорожнього руху України.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення встановлені ст.33 КУоАП України, згідно яких стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог статті 252 КУоАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а застосування положень ст..22 КАС України є не обовязком, а правом посадової особи, уповноваженої вирішувати справу.

Отже, з огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню в частині скасування постанови суду першої інстанції з підстав недоведеності позивачем заявлених ним до адміністративного суду вимог та правомірності дій інспектора ДАІ при складенні протоколу і постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_2, передбаченого ч.1 ст.122 КАС України за порушення вимог п.15.9 «г»ПДР України

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_1 задовольнити, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2009 року скасувати

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Нікополя та Нікопольського району УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко