Справа № 16370/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2010 р. справа № 2а-1582/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Сімферопольського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року

у адміністративній справі 2а-1582/09 за позовом ОСОБА_1 до Сімферопольського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення грошових коштів

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Сімферопольського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив стягнути з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 01.12.2008 року по 15.01.2009 року в сумі 5488,00 грн.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 01.12.2008 року по 19 січня 2009 року за 48 днів в розмірі 5474,88 грн.

Зазначена постанова суду оскаржена до Дніпропетровського апеляційного суду відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про не належність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звертаючись до суду просить про відшкодування завданої йому шкоди у звязку з затримкою розрахунку при звільненні шляхом стягнення на його користь середнього розміру грошового забезпечення, але не заявляючи вимоги щодо протиправності дій або бездіяльності відповідача. Просить рахувати вимоги статті 21 КАСУ, скасувати постанову суду першої інстанції та на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАСУ закрити провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, їх явка не визнавалася судом обовязковою, тому неприбуття сторін в судове засіданні колегія суддів не визнала підставою для відкладення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту адміністративного позову слідує, що позивач звернувся до суду з вимогами про відшкодування йому шкоди у зв'язку з несвоєчасною виплатою при звільненні грошових сум. Тобто, позивач просив суд застосувати аналогію закону, а саме положення ст..117 КЗпП України, і стягнути на його користь з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Вказуючи, що нарахована йому грошова допомога за безперервну календарну вислугу років у сумі 37240,80 грн. не була виплачена йому при звільненні, що змусило його у період з 01.12.2008 року до 19.01.2009 р. докладати додаткові зусилля щодо організації свого життя і позичати гроші, оскільки у нього не було жодних засобів для існування, а цю суму він отримав лише 19 січня 2009 р., пенсія йому також була призначена лише у лютому 2009 року.

Справа судом була розглянута в порядку адміністративного судочинства, але при цьому суд не змусив позивача уточнити свої вимоги та навести обґрунтування, і надати докази стосовно протиправності дій відповідача ні при прийнятті позову до провадження, ні під час судового розгляду справи.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом, і якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язо доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не довів належними доказами, що відповідач своїми діями порушив його права

Суд першої інстанції всупереч вимог статті 2, 11, 161 КАСУ за власною ініціативою також не зясував чи є затримка виплати позивачу грошової допомоги саме результатом протиправних дій відповідача у цій справі та яких саме. Задовольняючи позов суд виходив лише з того, що позивач був звільнений зі служби з 01.12.2008 року, але грошову допомогу у сума 37240,80 грн. отримав 19.01.2009 року, і сторони у справі проти наведених обставин не заперечують. Лише за наведених обставин, суд першої інстанції визнав за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ст.117 і ст.233 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів не вважає за необхідне піддавати аналізу правильність застосування судом у даній справі аналогії закону та можливість вирішення спору на підставі Кодексу законів про працю України, яким не регулюються питання проходження військової служби, а не на підставі спеціальних норм законодавства, яким і врегульовані спірні правовідносини, оскільки заявлений ОСОБА_1 позов у цій справі взагалі не повинен був розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 КАС України. Так, з даної норми вбачається, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. А відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Жодного із наведених у попередньому абзаці питань позивач звертаючись до суду не заявляв, єдиною вимогою позивача є стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні. Проте, подання позову фізичною особою до відповідачів - суб'єктів владних повноважень про стягнення коштів не передбачено чинним КАС України

Відповідно до статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України.

Одночасно, слід роз'яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки саме відповідно до статті 15 ЦК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна відповідача - підлягає задоволенню, а постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року - скасуванню, з закриттям провадження по справі згідно п.4 ч.1 ст.198, ст..203 та п.1 ч.1 ст.157 КАС України

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2009 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сімферопольського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення грошових коштів - закрити

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця починаючи з наступного дня після набрання рішення законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2010 року

Головуючий : Сафронова С.В.

Судді: Поплавський В.Ю.

ОСОБА_2