Справа № 810/1210/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року 810/1210/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представника позивача - Вапельника С.Д.,

представників відповідача - Смоляк О.А., Забарної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандіс Трейд» до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

25 березня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандіс Трейд» (ТОВ «Грандіс Трейд», товариство) із позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 грудня 2014 року №, № та від 7 липня 2014 року №, №.

Зазначали, що викладені за результатами проведеної перевірки висновки, покладені в основу оскаржуваних повідомлень-рішень, не відповідають реальним обставинам здійснення господарської діяльності позивачем. Наголошували, що товариство у своїй діяльності дотримується вимог чинного податкового законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені таким законодавством.

29 травня 2015 року товариством «Грандіс Трейд» подано заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 1785469,83 грн. за основним платежем та на суму 446367,95 грн. за штрафними санкціями по податковому повідомленню-рішенню від 16 грудня 2014 року № (т.4 а.с.53).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, у тому числі і у письмових запереченнях. Вказали, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Як видно з Акта №2227/10-07-22-01/34842116 від 16 червня 2014 року (т.1 а.с.19-53), у період з 19 травня 2014 року по 6 червня 2014 року проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Грандіс Трейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, товариством «Грандіс Трейд» порушено вимоги:

- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року №88, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 4062694 грн.., в тому числі: за 3 квартал 2011 року - на 193444 грн., за 4 квартал 2011 року - на 561570 грн., за 1 квартал 2012 року - на 42762 грн., за 2 квартал 2012 року - на 61005 грн., за 3 квартал 2012 року - на 214097 грн., за 4 квартал 2012 року - на 372401 грн., за 2013 рік - на 2617415 грн.;

- пункту 48.7 статті 48, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 2437677 грн.;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - не подано декларацію з податку на додану вартість за липень 2012 року;

- пунктів 2.8, 3.5 та 7.24 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, в результаті чого встановлено перевищення ліміту залишків готівки в касі на загальну суму 81065,93 грн.;

- статей 162, 163, 164, 167, 168, підпунктів «а», «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, через неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб у джерела виплати доходів громадянам та заниження суми податку з доходів фізичних осіб з доходів виплачених громадянам у сумі 686011,20 грн.;

- підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ та за результатами вибіркової перевірки нараховано єдиного соціального внеску до сплати до бюджету в сумі 1693990,32 грн.

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки, позивачем подано до ДПІ заперечення на нього (т.1 а.с.72-78).

Листом від 7 липня 2014 року №5439/10/10-07-22-01-07 Інспекцією повідомлено ТОВ «Грандіс Трейд», що висновок Акта перевірки залишено без змін (т.1 а.с.79-99).

На підставі Акта перевірки позивача 7 липня 2014 року ДПІ прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким нараховано грошові зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств у сумі 4062694 грн. за основним платежем та 826920 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.100);

- №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання із податку на додану вартість на суму 2437677 грн. за основним платежем та на 609589,25 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.101);

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання із податку з доходів найманих працівників на суму 686011,20 грн. за основним платежем та на 171502,80 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.102);

- №, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 162131,86 грн. (т.1 а.с.103).

Вказані повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку (т.1 а.с.106-114).

Головним управлінням Міндоходів у Київській області у рішенні від 23 вересня 2014 року №2319/10/10-36-10-01-04/746, за результатами розгляду скарги позивача, податкові повідомлення-рішення від 7 липня 2014 року , №, № залишені без змін, а податкове повідомлення-рішення від 7 липня 2014 року № у частині 170,00 грн. застосованої штрафної санкції скасовано, в іншій частині таке рішення залишено без змін (т.1 а.с.115-122).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, товариством подано скаргу до Державної фіскальної служби України (т.1 а.с.124-133).

У рішенні про результати розгляду повторної скарги від 1 грудня 2015 року №7693/6/99-99-10-01-03-15 Державною фіскальною службою України скасовано податкові повідомлення-рішення від 7 липня 2014 року №, №, з урахуванням рішення прийнятого за розглядом первинної скарги, в частині визнання податку на прибуток та податку на додану вартість і у відповідних частинах штрафні санкції за рахунок невизнання витрат та податкового кредиту по операціях з придбання будівельних матеріалів у ТОВ «Хомстіл», ТОВ «Хомстіл груп». В іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, залишено без змін, а повторну скаргу частково задоволено. Податкові повідомлення-рішення від 7 липня 2014 року №, № (фактично №) та рішення ГУ Міндоходів у Київській області від 23 вересня 2014 року №2319/10/10-36-10-01-04/746, прийняте за результатами розгляду первинної скарги залишено без змін, а повторну скаргу ТОВ «Грандіс Трейд» - без задоволення (т.1 а.с.134-140).

На підставі Акта перевірки позивача та рішення про результати розгляду повторної скарги від 1 грудня 2015 року №7693/6/99-99-10-01-03-15, 16 грудня 2014 року ДПІ прийнято нові податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено грошові зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств на суму 1859007 грн. за основним платежем та на 464752 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.141);

- №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання із податку на додану вартість на суму 292522 грн. за основним платежем та на 73131 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.142).

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 16 грудня 2014 року, суд зазначає наступне.

Назване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі висновків податкового органу про заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 411393 грн. за 2013 рік, а також про завищення валових витрат всього у сумі 9372852 грн. за той самий період.

Щодо висновків Інспекції про заниження доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування таким податком на загальну суму 411393 грн., то, як зазначено на сторінці 4-5 Акта, під час перевірки встановлено протерміновану кредиторську заборгованість на загальну суму 411393 грн.; так, ТОВ «Грандіс Трейд» отримано будівельні матеріали у постачальників: ТОВ «Будівельні рішення» - на суму 1599 грн.; ТОВ «Елітбуд» - на суму 24979,0 грн.; ТОВ «Технопроект» - на суму 22758 грн., ТОВ «Промбудальянс» - на суму 362057,0 грн., і не проведело розрахунків за такі матеріали.

Як встановлено у ході розгляду справи, між ТОВ «Грандіс Трейд» та ТОВ «Елітбуд» укладено усну угоду про поставку будівельних матеріалів на загальну суму 32578,91 грн., з яких 7600 грн. ТОВ «Грандіс Трейд» сплачено.

Таким чином, сума заборгованості ТОВ «Грандіс Трейд» перед ТОВ «Елітбуд» склала 24978,91 грн.

При цьому, судом встановлено, що між ТОВ «Елітбуд» та фізичною особою ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Елітбуд» відступило право вимоги, а ОСОБА_4 набув право вимоги засноване на накладних на поставку будівельних матеріалів та рахунках, що не оплачені.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2012 року у справі № 2-306-12 стягнуто з ТОВ «Грандіс Трейд» на користь ОСОБА_4 24978,91 грн. за поставлені будівельні матеріали (т.1 а.с.143-144).

Як вбачається із постанови ВДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 26 листопада 2013 року №38733208 та платіжних доручень №2076 від 27 серпня 2013 року, №1551 від 19 серпня 2013 року, №2429 від 15 липня 2013 року, №1485 від 25 липня 2013 року борг сплачено повністю, а виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/362/1345/13 виданого 4 липня 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ТОВ «Грандіс Трейд» на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 25348,91 грн. (основна сума боргу та судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи) - закінчено (т.1 а.с.150).

Таким чином, кредиторська заборгованість ТОВ «Грандіс Трейд» перед ТОВ «Елітбуд» у сумі 24978,91 грн. на час проведення перевірки була відсутня.

Крім того, у ході судового розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Грандіс Трейд» та ТОВ «Промбудальянс» укладено договір субпідряду №1008-1 від 10 серпня 2007 року, відповідно до якого субпідрядник (ТОВ «Промбудальянс») зобов'язується протягом строку дії договору своїми силами і засобами виконати роботи по зовнішньому утепленню та високоякісному оздобленню фасаду будинку, а підрядник (ТОВ «Грандіс Трейд») - прийняти роботу та оплатити її вартість у строки та на умовах, що визначаються цим договором та додатками до нього (т.1 а.с.151-153).

У судовому засіданні представником позивача не заперечувалась наявність кредиторської заборгованості ТОВ «Грандіс Трейд» перед ТОВ «Промбудальянс» у розмірі 362057,00 грн. Однак, вказано, що строк позовної давності щодо стягнення такої заборгованості не минув, а тому твердження податкового органу, що така сума заборгованості є безповоротною фінансовою допомогою в розумінні підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не відповідає дійсності.

На підтвердження таких доводів товариством подано додаткову угоду №1 від 27 грудня 2007 року до договору субпідряду №1008-1 від 10 серпня 2007 року із ТОВ «Промбудальянс», у якій викладено підпункт 2.2.5 договору у такій редакції: «якщо протягом п'яти років не будуть здійснені взаєморозрахунки за виконані роботі в безготівковій формі або взаємозаліком, термін сплати по зобов'язанням підрядника настає у грудні 2012 року».

Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У частині п'ятій статті 261 Цивільного кодексу України закріплено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, зважаючи на викладені норми законодавства, суд констатує, що строк позовної давності зі стягнення кредиторської заборгованості з ТОВ «Грандіс Трейд» на користь ТОВ «Промбудальянс» у розмірі 362057 грн. починає свій перебіг у грудні 2012 року.

У судовому засіданні представники Інспекції зазначали, що під час проведення перевірки названі вище документи по взаємовідносинам із ТОВ «Промбудальянс», ТОВ «Елітбуд» та ОСОБА_4 позивачем не надавалися, а тому податковий орган і прийшов до висновку про наявність протермінованої кредиторської заборгованості. Представник позивача такі обставини заперечував, вказав, що відповідні документи надавалися посадовим особам ДПІ під час проведення перевірки. У свою чергу судом з'ясовувалося наявність у Інспекції переліку документів, які надавалися товариством «Грандіс Трейд» у ході проведення перевірки. У той же час, представники відповідача повідомили, що такий перелік не складався; крім того, будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності названих документів під час перевірки у податкового органу не має.

За визначенням у підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

У відповідності до вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача нестягнутої після закінчення строку позовної давності заборгованості по договорам із ТОВ «Промбудальянс» та ТОВ «Елітбуд», а тому твердження податкового органу про необхідність включення до складу інших доходів суми у розмірі 387036 грн. за операціями із такими контрагентами не знайшли свого підтвердження.

Тому і застосування підпункту 135.5.4 статті 135 Податкового кодексу України у цьому випадку не є правомірним.

Таким чином, сума у 387036 грн. не може бути розцінена як доходи позивача, отже і податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2014 року підлягає скасуванню у цій частині. Тобто віднесення згаданої суми до витрат підприємства є правомірним.

Стосовно іншої частини зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням № від 16 грудня 2014 року, суд звертає увагу, що позивачем не заперечуються обставини наявності простроченої кредиторської заборгованості ТОВ «Грандіс Трейд» перед ТОВ «Будівельні рішення» та КС «Технопроект», у зв'язку із чим було подано заяву про зменшення позовних вимог на суму 4627,83 грн. за основним платежем та у сумі 1156,95 грн. за штрафними санкціями (т.4 а.с.53). Тобто, у цій частині назване повідомлення-рішення не оскаржується.

З приводу висновків ДПІ про завищення валових витрат у сумі 9372852,0 грн., суд зазначає наступне.

Так, 16 квітня 2015 року ТОВ «Грандіс Трейд» подано до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області заяву від 15 квітня 2015 року №15-04/15 про намір досягнення податкового компромісу.

За результатами розгляду такої заяви, 29 квітня 2015 року Васильківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області прийнято рішення №46/1007/34842116 (т.4 а.с.5) щодо погодження застосування процедури податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 16 грудня 2014 року у сумі 1780842,00 грн. за основним платежем та у сумі 445211,00 грн. за штрафними санкціями (у частині донарахованих зобов'язань у зв'язку із твердженням про недотримання порядку визначення витрат, як формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг тощо).

У зв'язку із застосування податкового компромісу, позивачем зменшено розмір позовних вимог по податковому повідомленню-рішенню № від 16 грудня 2014 року у сумі 1780842,00 грн. за основним платежем та у сумі 445211,00 грн. за штрафними санкціями (т.4 а.с.53).

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2014 року підлягає визнанню протиправним і скасуванню у оскаржуваній частині, а саме: на суму 73537,17 грн. за основним платежем та у сумі 18384,05 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 16 грудня 2014 року, суд зазначає таке.

Назване повідомлення-рішення прийнято за результатами висновків про те, що товариством «Грандіс Трейд» за липень 2012 року до ДПІ не подана декларація з податку на додану вартість та не задекларовані податкові зобов'язання з податку на додану вартість за липень 2012 року по реалізованих товарно-матеріальних цінностях та виконаних роботах всього на загальну суму 289747 грн., чим порушено пункт 48.7 статті 48 та пункт 201.15 статті 201 Податкового кодексу України; а також через твердження про невідповідність сум податкового кредиту, сформованого позивачем, сумам зобов'язань задекларованих його постачальниками: ТОВ «Світ металів» у червні 2013 року на суму 1441,11 грн. та ТОВ «Анфас ЛТД» у березні 2013 року у сумі 1333,47 грн.

У судовому засіданні представник позивача стверджував, що податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2012 року подана засобами електронного зв'язку.

На підтвердження прийняття податковим органом декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року разом із додатками №2, №3, №5 і реєстром виданих та отриманих податкових накладних до неї, позивачем надано примірники квитанцій №2 від 16 серпня 2012 року (т.3 а.с.97-112).

Представниками податкового органу вказано на існування листа-повідомлення про відмову у прийнятті названої податкової звітності від 23 серпня 2012 року. При цьому, доказів направлення та отримання такого повідомлення позивачем ДПІ не надано, також зазначено, що такі докази у податкового органу - відсутні.

Суд звертає увагу і на те, що у рішенні від 23 вересня 2014 року №2319/10/10-36-10-01-04/746 Головним управлінням Міндоходів у Київській області, за результатами розгляду скарги позивача, податкове повідомлення-рішення від 7 липня 2014 року № скасоване у частині застосованої штрафної санкції у сумі 170,00 грн. через те, що інформація про відправку та отримання платником податків письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації із податку на додану вартість за липень 2012 року як податкової звітності - відсутня, а тому не доведено правомірність застосованих до товариства штрафних санкцій.

Разом із тим, донараховані названим повідомленням-рішенням податкові зобов'язання позивача у зв'язку із неподанням податкової декларації у розмірі всієї суми податку на додану вартість, яка визначена у цій декларації, у розмірі 289747 грн. залишилися не скасованими.

Як пояснили представники відповідача у судовому засіданні, такі обставини мають місце оскільки у базі даних «Податковий блок» відображене від'ємне значення у зв'язку із тим, що у Інспекції не має доказів прийняття податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року (т.4 а.с.57-61). Саме цим пояснили відповідне донарахування.

За визначенням у пункті 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У силу положень підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За правилами пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

За нормами пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

У пункті 49.2 статті 49 Податкового кодексу України закріплено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (пункт 49.3 статті 49 Податкового кодексу України).

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8 статті 49 Податкового кодексу України).

Згідно приписів пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

У пункті 49.11 статті 49 Податкового кодексу України закріплено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації (пункт 49.15 статті 49 Податкового кодексу України).

Враховуючи, що податковим органом не було надано доказів направлення позивачу письмового повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зважаючи на наявність у товариства доказів прийняття податкової звітності за відповідний період (квитанцій №2), а також на скасування Головним управлінням Міндоходів у Київській області штрафних санкцій, нарахованих через твердження про неподання відповідної декларації, - суд доходить висновку, що твердження податкового органу про неподання товариством «Грандіс трейд» податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року не відповідають дійсності та є протиправними, а грошові зобов'язання, донараховані у податковому повідомленні-рішенні № від 16 грудня 2014 року у сумі 289747 грн. через констатацію факту неподання відповідної податкової декларації є необґрунтованими, а їх донарахування - безпідставним.

Стосовно невідповідності сум податкового кредиту товариства сумам податкових зобов'язань, задекларованих його постачальниками: ТОВ «Світ металів» у червні 2013 року на суму 1441,11 грн. і ТОВ «Анфас ЛТД» у березні 2013 року на суму 1333,47 грн., за наслідками чого констатовано порушення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

У судовому засіданні представник позивача стверджував про необґрунтованість таких висновків, вказав, що Інспекції надавалися до перевірки податкові накладні, отримані від ТОВ «Світ металів» та ТОВ «Анфас ЛТД». Наголошував, що ТОВ «Грандіс Трейд» взагалі не було віднесено у березні 2013 року до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Анфас ЛТД»,

На підтвердження цього позивачем надано і судом досліджено декларацію з податку на додану вартість за березень 2013 року із додатком №5 та реєстром виданих і отриманих податкових накладних і квитанціями №2 про прийняття таких документів ДПІ (т.4 а.с.12-23).

Як вбачається із названих документів податкової звітності, ТОВ «Грандіс Трейд» дійсно у березні 2013 року не відносив до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Анфас ЛТД».

Крім того, позивачем надано податкову накладну від 12 червня 2013 року №45 на загальну суму 20000,00 грн. та видаткову накладну №СМ-0000142 від 13 червня 2013 року (т.3 а.с.115, 116), а також копію декларації з податку на додану вартість за червень 2013 року із додатками №5, №8 та реєстром виданих і отриманих податкових накладних і квитанціями №2 (т.4 а.с.24-46) на підтвердження правомірності віднесення до податкового кредиту сум з податку на додану вартість за операціями із ТОВ «Світ металів».

У свою чергу, представниками Інспекції не подано жодного доказу невідповідності сум податкового кредиту товариства сумам податкових зобов'язань, задекларованих його постачальниками ТОВ «Світ металів» і ТОВ «Анфас ЛТД».

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що визначення податкових зобов'язань платнику податків не може ставитись у пряму залежність від виконання податкових обов'язків його контрагентами. Тобто, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено інформацію наявну в інформаційній системі державної податкової служби без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим платником податків.

З огляду на викладене, суд констатує, що висновки Інспекції про віднесення позивачем до податкового кредиту сум з податку на додану вартість у розмірі 2775,00 грн., що не підтверджені податковими накладними,- не відповідають фактичним обставинам справи та у ході судового розгляду не підтвердились.

Враховуючи наведене, суд резюмує необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 грудня 2014 року.

Стосовно висновків ДПІ про заниження суми податку з доходів фізичних осіб, за наслідками чого прийнято податкове повідомлення-рішення №7 від 7 липня 2014 року, суд зазначає наступне.

Як відображено на сторінках 38-41 Акта, в ході проведення вибіркової перевірки встановлено, що згідно актів приймання виконаних будівельних робіт ТОВ «Грандіс Трейд» за виконані роботи отримало дохід у сумі 4573408 грн. на виплату заробітної плати найманим працівникам, а за результатами вибіркової перевірки не встановлено утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб зі сплаченого доходу фізичним особам у сумі 686011,20 гривень.

На підставі таких тверджень, 7 липня 2014 року ДПІ прийнято повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання із податку з доходів найманих працівників на 686011,20 грн. за основним платежем та на 171502,80 грн. за штрафними санкціями.

Як встановлено у ході розгляду справи, за період з 2011 року по 2013 рік позивачем підписано Акти приймання виконаних будівельних робіт із ТОВ «Рустлер нерухомість сервіс», ТОВ «Ісла Групп», ТОВ «ДОЕСТ «Чайка», ТОВ «Сіті Бост», ТОВ «Капітал Ріелті», ТОВ «Алмаз-Б», ТОВ «Три О», ТОВ «Лотостар», ТОВ «Еліт Фасад», у яких загальне значення рядка «заробітна плата» складало 4573408,00 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні стверджували, що заробітна плата, яка враховується при визначенні вартості будівництва, є тією заробітною платою, яка має бути виплачена працівникам у розмірі встановленому в актах за виконання будівельних робіт. Також звертали увагу, що на підприємстві позивача за перевіряємий період було працевлаштовано лише 8 осіб, у той час як товариство «Грандіс Трейд» здійснювало значний обсяг будівельних робіт.

За визначенням у підпункті 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За нормами пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

За змістом статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно положень пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як закріплено у підпункті 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку (підпункт 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (підпункти 168.1.4, 168.1.5, 168.4.7 статті 168 Податкового кодексу України).

На час виникнення й існування спірних відносив діяв наказ Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 4 грудня 2009 року №554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві», яким затверджено примірні форми первинних облікових документів у будівництві, зокрема і «Акт приймання виконаних будівельних робіт» №КБ-2в, де однією із складових графи «Прямі витрати» є рядок «заробітна плата».

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27 серпня 2000 року №174 (чинний до 1 січня 2014 року) затверджено Правила визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000 - Правила №174).

За нормами пункту 1.4.1 цих Правил система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках і поточних цінах трудових та матеріально-технічних ресурсів. Нормативними показниками є ресурсні елементні кошторисні норми. На підставі цих норм і поточних цін на трудові та матеріально-технічні ресурси визначаються прямі витрати у вартості будівництва. Решта витрат, які враховуються у вартості будівництва, визначається не за нормами, а розрахунково.

Кошторисна вартість, що визначається за локальними кошторисами, містить у собі прямі і загальновиробничі витрати (пункт 3.1.9 Правил №174).

За правилами пункту 3.1.10 Правил №174 прямі витрати враховують у своєму складі заробітну плату робітників, вартість експлуатації будівельних машин і механізмів та матеріалів, виробів, конструкцій. Вони визначаються в локальних кошторисах шляхом множення визначеної за ресурсними елементними кошторисними нормами кількості трудових і матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання обсягів робіт, обчислених за робочими кресленнями, на відповідні поточні ціни цих ресурсів .

Поточні ціни на трудові та матеріально-технічні ресурси в інвесторській кошторисній документації приймаються за вихідними даними замовника або, за його дорученням, з інших джерел. Кошторисна заробітна плата (основна та додаткова), що наводиться в прямих витратах у локальних кошторисах, вираховується окремо для робітників-будівельників і монтажників, робітників, зайнятих на керуванні та обслуговуванні будівельних машин і механізмів, та робітників, зайнятих на керуванні та обслуговуванні автотранспортних засобів при перевезенні ґрунту і будівельного сміття. Розрахунок кошторисної заробітної плати виконується на підставі нормативно-розрахункових трудовитрат і вартості людино-години, яка відповідає середньому нормативному розряду робіт для ланки робітників-будівельників, монтажників та середньому нормативному розряду ланки робітників, зайнятих на керуванні та обслуговуванні будівельних машин і механізмів (пункт 3.1.10.1 та 3.1.10.2 Положення №174).

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов'язку виплати заробітної плати працівникам підприємства у розмірі відповідному до показника рядка «заробітна плата» у актах приймання будівельних робіт типової форми №КБ-2в.

Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що показник рядка «заробітна плата» у актах приймання будівельних робіт типової форми №КБ-2в є нормативно-розрахунковою величиною, що застосовується для визначення вартості будівництва, і формується на підставі нормативно-розрахункових трудовитрат і вартості людино-годин, яка відповідає середньому нормативному розряду для відповідних робіт.

Суд враховує і те, що за результатами перевірки Інспекцією відомостей стосовно правильності нарахування та своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб порушень не встановлено. Такий висновок посадові особи ДПІ, як видно із змісту сторінок 36-37 Акта перевірки, зробили за наслідками дослідження особових рахунків громадян на нарахування заробітної плати, наказів, оборотно-сальдових відомостей, касової книги, касових та банківських документів, журналів-ордерів по рахунках 30, 31, 64, 66/1, 66/2, 67, 63, 37, 44, 105, трудових книжок працівників, договорів та інших документів, які свідчать про отримання доходу фізичними особами (т.1 а.с.54-55). Крім того, перевіркою повноти та своєчасності надсилання до податкових інспекцій відомостей форми 1ДФ порушень не встановлено (т.1 а.с.56).

Також суд з'ясовував у представників відповідача відомості стосовно наявності доказів працевлаштування на підприємстві позивача працівників без оформлення трудових відносин, або ж доказів виплати заробітної плати оформленим працівникам у більшому розмірі, ніж це відображено у бухгалтерських документах щодо виплати заробітної плати. Разом із тим, будь-яких доказів цього у ДПІ немає; а доводи представників у цій частині ґрунтуються на припущеннях про те, що обсяг робіт, які виконувалися товариством за перевіряємий період не відповідає тому, який могли б виконати вісім офіційно працевлаштованих на ТОВ «Грандіс Трейд» осіб.

Однак суд не приймає до уваги таких припущень, оскільки вони нічим не підтверджуються.

Крім того, у письмових запереченнях та у судовому засіданні представники відповідача свою позицію щодо того, що заробітна плата, яка повинна бути виплачена працівникам і з якої обраховується податок з доходів фізичних осіб повинна відповідати розміру у графі «заробітна плата» у актах приймання виконаних робіт обґрунтовували роз'ясненням, розміщеному на сайті Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 13 лютого 2013 року, роздруківку якого надали до суду (т.3 а.с.228). Суд проаналізував таке роз'яснення і констатує, що воно стосується рівня заробітної плати, який рекомендується враховувати у 2013 році при визначенні вартості будівництва. При цьому, у такому документі відсутні відомості стосовно обов'язку виплати заробітної плати, виходячи із зазначеного у актах форми №Кб-2в, розміру у графі «заробітна плата».

Крім того, суд враховує, що податок із доходів фізичних осіб підлягає сплаті, якщо здійснено нарахування заробітної плати або винагороди фізичним особам за цивільно-правовими договорами. Докази такого нарахування у розмірі зазначеному у Акті перевірки - у ДПІ відсутні. Так само не надано будь-яких бухгалтерських або платіжних документів, які б підтверджували факт виплати товариством «Грандіс Трейд» заробітної плати у сумі 4573408 грн.

При цьому, суд погоджується із доводами позивача про те, що факт нарахування доходів на користь фізичних осіб є необхідним елементом бази нарахування і утримання податку з доходів фізичних осіб.

Також суд враховує, що при донарахуванні податкових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб не дотримано положень пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України у частині визначення бази оподаткування у зв'язку із тим, що Інспекція визначила належну до сплати суму податку з доходів фізичних осіб із належної, на її думку, до виплати суми заробітної плати без зменшення її на суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

За викладеного вище, виходячи із того, що чинним законодавством безпосередньо не встановлено обов'язку платника податку виплачувати заробітну плату та сплачувати податок із доходів фізичних осіб, виходячи із розміру коштів зазначених у графі «заробітна плата» у актах приймання виконаних будівельних робіт, відсутність доказів виплати заробітної плати товариством у розмірі більшому, ніж це вказано у бухгалтерських і платіжних документах на виплату заробітної плати працівникам, невстановлення факту нарахування доходів на користь фізичних осіб у вигляді заробітної плати та/або винагороди за цивільними договорами у сумі зазначеній податковим органом, зважаючи на закріплену у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, - суд приходить до висновку про безпідставність тверджень ДПІ про неутримання податку з доходів фізичних осіб та його заниження на 686011,2 грн., і, відповідно, необхідність задоволення позову у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 7 липня 2014 року.

Із приводу тверджень ДПІ про перевищення ліміту залишків готівки в касі на суму 81065,93 грн., суд зазначає таке.

На сторінці 49 Акта перевірки вказано, що протягом 2011-2013 років з каси підприємства видавались готівкові кошти на заробітну плату працівникам ТОВ «Грандіс Трейд» згідно платіжних відомостей, в яких видача готівки не підтверджена підписами одержувачів, на загальну суму 81065,93 грн. У зв'язку із цим стверджено порушення товариством вимог пунктів 2.8, 3.5 та 7.24 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637.

На підставі таких висновків, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 7 липня 2014 року, згідно якого до ТОВ «Грандіс Трейд» застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 162131,86 грн.

Представник позивача, у свою чергу, зазначив, що до перевірки надавалася касова книга, платіжні відомості на виплату заробітної плати працівникам ТОВ «Грандіс Трейд», відповідно до яких оформлюються касові операції на підприємстві. Вказав, що платіжні відомості були роздруковані з бухгалтерської програми 1С; надана до перевірки касова книга також ведеться в електронному вигляді. Пояснив, що розбіжностей між такими документами виявлено не було; заборгованості по невиплаченій за минулі періоди заробітній платі, належній до видачі працівникам, також немає.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) врегульовано Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (Положення №637).

За нормами пункту 2.8 Положення №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат (пункт 2.9 Положення №637).

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо (пункту 3.4 Положення №637).

За правилами пункту 3.5 Положення №637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Видача готівки особам, яких немає в штатному розписі підприємства, проводиться за видатковими касовими ордерами, що виписуються окремо на кожну особу, або за окремою видатковою відомістю. Якщо підприємство (підприємець) надає держателям електронних платіжних засобів послуги з видачі готівки за допомогою платіжного термінала (імпринтера), то на підставі квитанцій платіжного термінала (сліпів) таким підприємством складається видатковий касовий ордер на загальну суму проведених операцій за день та здійснюється відповідний запис у касовій книзі.

Видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості (пункту 3.6 Положення №637).

Як закріплено у пункті 4.2 Положення №637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

У разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача, сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки (пункту 7.24 Положення №637).

У судовому засіданні судом було оглянуто оригінали відомостей на виплату грошей за 2011-2013 роки, у тому числі перелік яких відображено на сторінці 49 Акта перевірки, видаткові касові ордери і прибуткові касові ордери за той самий період, копії таких документів залучено до матеріалів справи (т.3 а.с.134-205), також судом досліджено викопіювання із касової книги за 2011-2013 роки.

За наслідками дослідження оригіналів відомостей про виплату заробітної плати за названий період суд констатує наявність підписів одержувачів у всіх таких відомостях; крім того, відомості у цих документах відповідають відомостям у касовій книзі товариства.

Також суд зазначає, що позивачем подавалися заперечення на Акт перевірки разом із копіями платіжних відомостей на виплату коштів (т.3 а.с.72-78).

При цьому, суд витребовував у податкового органу докази відсутності підписів одержувачів у платіжних відомостях на виплату заробітної плати працівникам підприємства позивача на загальну суму 81065,93 грн., у тому числі копії таких документів зроблені у ході проведення перевірки. Разом із тим, представники відповідача пояснили, що доказів відсутності підписів одержувачів у відповідних платіжних відомостях у Інспекції немає, копії відповідних документів під час перевірки не робились.

Оригінали відомостей на виплату заробітної плати за 2011-2013 роки, видаткові касові ордери і прибуткові касові ордери за 2011-2013 роки надавалися для огляду у судовому засіданні представникам відповідача, однак зауважень до таких документів висловлено не було.

За таких обставин суд констатує, що факт відсутності підписів одержувачів у платіжних відомостях на виплату заробітної плати працівникам підприємства позивача у ході судового розгляду справи не підтвердився та спростований дослідженими у справі доказами.

У зв'язку із цим, висновки про перевищення товариством «Грандіс Трейд» ліміту залишків готівки в касі та порушення Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні є необгрутнованими; а тому повідомлення-рішення № від 7 липня 2014 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що у цьому випадку податковий орган не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; у той же час, доводи позивача у ході судового розгляду знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. згідно квитанції №31 від 25 березня 2015 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 16 грудня 2014 року, № від 7 липня 2014 року та № від 7 липня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 16 грудня 2014 року у сумі 73537 (сімдесят три тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 17 коп. за основним платежем та у сумі 18384 (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 05 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандіс Трейд» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 03 червня 2015 р.