Справа № 810/1203/15
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року 810/1203/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,

в с т а н о в и в:

25 березня 2015 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Київської області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення від 11 вересня 2014 р. № та вимоги від 11 вересня 2014 р. № Ф-.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно зробив висновки про безоплатність правочинів, які були укладені між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) за договором про зберігання нафтопродуктів від 5 жовтня 2013 р. № 1 (далі - договір № 1). Стверджує, що всі укладені позивачем угоди були реальні та виконані їх сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що позивачем згідно з актом приймання - передачі майна від 5 жовтня 2013 р. та на виконання договору про зберігання нафтопродуктів № 1 було безоплатно передано ФОП ОСОБА_2 паливно - мастильні матеріали на загальну суму 131 529 грн 36 коп., де сума без ПДВ 109 607 грн 80 коп., внаслідок чого позивачем занижено дохід від провадження господарської діяльності у сумі 109 607 грн 80 коп. оскільки здійснені без мети настання реальних наслідків. Стверджує, що названі правочини є нікчемними (т. 2 а.с. 64).

19 травня 2015 р. представниками сторін були надані суду клопотання, у яких вони просили розглянути справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, клопотання сторін, суд не знаходить перешкод для розгляду справи та вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження, без участі повноважних представників сторін та відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України за наявними в ній матеріалами.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

29 червня 2005 р. позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1 а.с. 92-93).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є роздрібна торгівля пальним.

У період з 23 липня 2014 р. по 5 серпня 2015 р. відповідачем було проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня по 31 грудня 2013 р., за результатами якої 19 липня 2015 р. було складено акт перевірки № 2885/1703/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки № 2885/1703/НОМЕР_2) (т. 1 а.с. 21-40).

У розділі "Висновок" названого акту перевірки зазначено, що позивачем порушено:

- п. 177.1, п. 177.2, ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2012 р. № 2755-VI (далі - ПК України) у зв'язку із чим донараховано суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб результатами річного декларування за 2013 р. у сумі 18 681 грн 45 коп;

- п.126.1 ст.126 ПК України, а саме порушено правила сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 457 грн 60 коп.

- п. 126.1 ст.126 ПК України внаслідок чого порушено правила сплати податку на додану вартість на загальну суму 1083 грн 45 коп.

- п.п. 1 п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року із змінами та доповненням в результаті чого позивач не утримав та не перерахував суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 38034 грн 00 коп., в т.ч. в 2013 р. у розмірі 38 034 грн 00 коп.

- п. 250.2 ст. 250 розділу VIII ПК України, внаслідок чого станом на 31.12.13 по екологічному податку рахується заборгованість в сумі 97 грн 76 коп.

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст.200 Податкового Кодексу України, у зв'язку із чим, позивачем занижено ПДВ у сумі 20 121 грн 56 коп., у тому числі за жовтень 2013 р. у в сумі 20 121 грн 56 коп., що фактично призвело до несплати податку на додану вартість в декларації за жовтень 2013 р..

На підставі висновків акту перевірки № 2885/1703/НОМЕР_2 відповідачем прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 р. № Ф-, якою нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 38 034 грн 00 коп. (далі - вимога № Ф-) (т. 1 а.с. 11);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіального органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 р. № , яким нараховано штрафні санкції на загальну суму 19 017 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 12).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржувані вимогу та рішення протиправними, ним було подано даний адміністративний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як убачається з ч.1 ст. 25 Закону України № 2464-VI, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідо з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Як убачається з ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до вимог п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги це:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідо з вимогами п.п. 14.1.36. п. 14. 1 ст. 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як убачається з п.п. 14.1.203 п. 14.1 ст. 202 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до вимог п. 177.1 ст. 177 ПКУ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Наявні матеріали справи свідчать, що відповідачем було поставлено під сумнів фінансово - господарську діяльність позивача, зокрема, реальність господарських операцій з контрагентом - ФОП ОСОБА_2 за договором №1 та зроблено висновок, що господарські операції між ними були безоплатними.

Проте, даний висновок суд вважає помилковим з таких підстав.

5 жовтня 2013 р. між позивачем (поклажодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (зберігачем) було укладено договір № 1 (т. 1 а.с. 51-53).

Згідно з п.п. 1.1 зберігач взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, що визначені договором, зберігати передане йому майно та повернути зазначене майно поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п.п. 1.2 майном в договорі № 1 позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: дизельне пальне в кількості 4169 л; бензин А-92 в кількості 6973 л.; бензин А-95 в кількості 4387 л.; бензин А-76 в кількості 865 л.

Як убачається з п.п. 6.1 названого договору, поклажодавець взяв на себе зобов'язання сплачувати зберігачу винагороду за зберігання останньому майна.

На підтвердження виконання договору № 1 позивачем суду було надано такі документи. Зокрема:

- Акт приймання - передачі майна на зберігання від 5 жовтня 2013 р. (т. 1 а.с. 54);

- Додаткову угоду від 29 липня 2014 р. № 1, якою сторони підтвердили, що у період з 5 жовтня 2013 р. по 29 липня 2014 р. зберігач надав поклажедавцеві послуги зі зберігання майна на загальну суму 6557 грн 60 коп. та відстрочили сплату заборгованості за договором № 1 до 5 березня 2015 р. (т. 1 а.с. 55);

- Додаткову угоду від 29 липня 2014 р. № 2, згідно з якою Сторони дійшли згоди припинити з 30 липня 2014 р. зобов'язання за договором № 1 в частині зберігання наступних нафтопродуктів: дизельне пальне в кількості 4169 л; бензин А-95 в кількості 4387 л., бензин А-92 в кількості 6973 л, та внести в договір зміни, викладені у пунктах 2, 3 цієї додаткової угоди: викласти пункт 1.2 договору у наступній редакції: " 7.2. Поняттям "майно" у цьому Договорі позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: - бензин А-76 у кількості 865 л"; викласти п. 6.2. договору у наступній редакції: " 6.2. Розмір винагороди Зберігача за зберігання майна Поклажодавця протягом 1 (одного) календарного місяця строку зберігання складає 35 (тридцять п 'ять) грн. 00 коп.,з урахуванням ПДВ".

(т. 1 а.с. 64);

- Акт інвентаризації від 25 липня 2014 р. № 25/07-1 (т. 1 а.с. 65-66);

- Розписку від 25 липня 2014 р. (т. 1 а.с. 67-68);

- Акт приймання-передачі майна (повернення майна Поклажедавцеві) від 30 липня 2014 р. № 30/07-1, відповідно до якого Зберігач повернув Поклажодавцеві наступні нафтопродукти, що були передані йому на зберігання на підставі Договору зберігання, а саме: дизельне пальне у кількості 4169 л; бензин А-92 в кількості 6973 л.; бензин А-95 в кількості 4387 л. (т. 1 а.с. 63)

Перелічені документи були підписано посадовою особою ФОП ОСОБА_2 та завірені печаткою цього товариства.

Крім того, судом враховано, що на дату укладення та виконання договору поставки у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ФОП ОСОБА_2, зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, свідоцтва про державну реєстацію фізичної особи - підприємця (т. 2 а.с. 66-70).

Судом встановлено, що у подальшому зазначений у договорі № 1 товар, а саме, дизельне пальне в кількості 4169 л, бензин А-95 в кількості 4387 л., бензин А-92 в кількості 6973 л. позивачем було продано ФОП ОСОБА_2 на виконання договору поставки нафтопродуктів від 5 липня 2014 р. № 31 (далі - договір № 31) (т. 1 а.с. 56-58).

Дана обставина підтверджується наданими позивачем суду копіями документів, а саме:

- договору (т. 1 а.с. 56-58);

- рахунку - фактури (т. 1 а.с. 59);

- видаткової накладної (т. 1 а.с. 60);

- податкової накладної (т. 1 а.с. 74-79, 160-218, т. 2 а.с. 35-46).

Крім того, 10 березня 2015 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено угоду про припинення грошових зобов'язань та зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 1 а.с. 82).

Відповідно до п. 1 та 2 даної угоди сторони підтверджують, що у позивача наявна заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 у сумі 6657 грн 60 коп. на підставі договору № 1, а у ФОП ОСОБА_2 наявна заборгованість перед позивачем у сумі 119 000 грн 00 коп. на підставі договору № 31.

Згідно з п. 3 угоди сторони дійшли взаємної згоди, щодо припинення грошових зобов'язань між позивачем та ФОП ОСОБА_2 зарахуванням зустрічних однорідних вимог в наступних обсягах:

- грошове зобов'язання щодо оплати позивачем на користь ФОП ОСОБА_2 винагороди за зберігання нафтопродуктів у сумі 6557 грн 60 коп. припиняється в повному обсязі;

- грошове зобов'язання щодо сплати ФОП ОСОБА_2 позивачеві вартості поставлених нафтопродуктів у сумі 119 000 грн 00 коп на підставі договору № 31, припиняється в частині оплати вартості нафтопродуктів у сумі 6557 грн 60 коп.

Як убачається з п. 4 угоди сторони дійшли згоди, що іншу частину вартості нафтопродуктів у сумі 112 442 грн 40 коп. ФОП ОСОБА_2 зобов'язується оплатити на користь позивача не пізніше 15 жовтня 2015 р.

Оплата товару купленого ФОП ОСОБА_2 у позивача підтверджується банківськими виписками, завіреними печаткою публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс банк» (т. 1 а.с. 70-81).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 1 дійсно мало місце та було вчинено з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем договору № 1 призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 1 у нього не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності ФОП ОСОБА_2, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 2 а.с. 68-70).

Наведене свідчить про реальність та оплатність укладення та виконання договору № 1 між позивачем та ФОП ОСОБА_2

Водночас, судом не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача, на те, що на час проведення перевірки фактична наявність залишків паливно-мастильних матеріалів у ФОП ОСОБА_2 не підтверджена, оскільки жодних доказів такої перевірки суду надано не було.

Крім того, в Акті перевірки не зазначено підстав та доказів з урахуванням яких податковий орган дійшов такого висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безоплатності господарських операцій здійснених між позивачем та ФОП ОСОБА_2 за період з 1 січня по 31 грудня 2013 р. до суду надано не було.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення від 11 вересня 2014 р. № та вимога від 11 вересня 2014 р. № Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 вересня 2014 р. № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2014 р. № Ф-.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.