Справа № 18152/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-95/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-95/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання неправомірною відмову в перерахунку допомоги, зобовязання здійснення перерахунку розміру допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконною відмову управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради у перерахунку розміру державної допомоги при народженні дитини та сплаті заборгованості по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А також просила: зобовязати з відповідача зробити перерахунок розміру призначеної їй допомоги при народженні дитини та сплатити заборгованість по даному виду допомоги, що склалася на цей час у сумі 1963,80 грн., а також стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007 року по грудень 2008 року у сумі 6769,70 грн.

Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачці у розміру допомоги при народженні дитини та сплаті заборгованості по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязано Управління зробити перерахунок розміру призначеної допомоги при народженні дитини та сплатити заборгованість у сумі 1963,80 грн, а також стягнуто на користь позивачки з управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради заборгованість по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007 року по грудень 2008 року у сумі 6769,70 грн.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачувалася позивачці у розмірі, що був встановленим чинним на той час законодавством. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом, і хоча відповідач наполягав на застосуванні норм ст.ст.99,100 КАС України, суд безпідставно визнав строк не пропущений оскільки помилково визнав, що відрахунок цього строку слід вести з часу відмови Управління на звернення позивачки у лютому 2009 року з заявою про перерахунок та виплату заборгованості по допомозі, визначеної законом «Про допомогу сімям з дітьми».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є відмова територіального управління праці та соціального захисту населення у перерахунку та виплаті позивачці допомоги при народжені дитини у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007 р. по грудень 2008 р. виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років на час виплати, яке це було встановлено до часу внесення Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»змін до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради у звязку з народженням нею 04.05.2007 року дитини. У травні 2007 року позивачка одноразово отримала частину суми допомоги при народженні дитини, що складало 3400 грн. і в подальшому, на протязі року, щомісячно отримувала вказаний вид допомоги рівними частинами, що склало загальну суму 8500 грн. У період з липня 2007 року по грудень 2008 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та п.23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Задовольняючи позов щодо захисту прав на отримання допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік, суд першої інстанції виходив з положень Рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, яким було визнано неконституційними положення п.7 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»в частині призупинення дії ст.ст.41, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»№ 2240-ІІІ від 18.01.2001 р. За наведених обставин, та визнавши, що позивачка звернулася до суду в межах річного строку, оскільки за її заявою УПСЗН відмовило у перерахунку та виплаті вказаних видів допомоги у лютому 2009 року, що за висновку суду першої інстанції і є початком обчислення строку позовної давності звернення до суду.

Задовольняючи позов щодо захисту прав позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 22-рп від 22.05.2008 року було визнано неконституційними положення п.п.24-26 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»в частині виключення статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Колегія суддів не може погодитися у повному обсязі з вищенаведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими і такими, що суперечать нормам матеріального: щодо безспірності права позивачки на отримання допомоги при народженні дитини у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, та права на отримання позивачкою допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008 р., розрахованої виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років на час виплати; а також нормам процесуального права: в частині застосування положень статті 99 КАСУ та не урахування заперечень відповідача проти позову з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Так, при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції неправильно було застосовано норми матеріального права в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачці заборгованість по допомозі при народжені дитини у сумі 1963,80 грн., яка за висновком суду повинна була бути розрахована відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Проте суд не урахував, що зазначена норма цього Закону зупинялася на 2006 рік згідно із Законом № 3235-IV від 20.12.2005 р. і на 2007 рік згідно з Законом № 489-V від 19.12.2006 р. А з 01.01.2008 року ст.ст.40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»виключено на підставі Закону № 107-VI від 28.12.2007 р. і рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року наведена норма Закону не відновлювалася.

Не підлягають застосуванню до даних правовідносин і положення ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2007 не визнавалися неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Враховуючи, що допомога при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетами, а розмір допомоги за ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що був визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік»- є чинним, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру допомоги при народженні дитини відповідач правильно керувався положеннями абз.2 ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким було визначено порядок нарахування допомоги при народженні дитини, та відповідно правильно призначив та виплачував позивачці суму допомоги при народженні дитини.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для визнання дій відповідача протиправними та для стягнення з нього на корить позивачки недоплаченої суми допомоги при народженні дитини, у звязку з чим постанову суду в цій частині необхідно скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання його перерахувати позивачці державну допомогу при народженні дитини та виплатити заборгованість по вказаному виду допомоги в сумі 1963,80 грн.

З порушенням норм матеріального права вирішено судом вимоги позивачки щодо визнання за нею права на щомісячне отримання у період 2008 року допомоги по догляду за дитиною відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років .

Судом першої інстанції правильно зазначено в судовому рішенні про те, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до Постанови КМУ № 32 від 16 січня 2007 р. у 1 кварталі 2007 р. виплачував спірну допомогу за рахунок субвенцій, що перераховувалися УПСЗН на рахунки Фонду, а починаючи з 2 кварталу 2007 року вже не виконував функції щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до 3 трьох років застрахованим особам, а тому спірна допомога з квітня 2007 року виплачується за рахунок держави і саме держава узяла функцію такі виплати здійснювати

Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника), а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» УПСЗН з другого кварталу 2007 року зобов'язані виплачувати спірну допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Таким чином, вищенаведене свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо права позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною відповідно до положень статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Крім того, у період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року діяли положення Закону України «Внесення змін до деяких законодавчих актів України та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»яким з 01.01.2008 р. статті 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»було виключено та яким були внесені зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». А саме, у статті 13 слова «не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування»виключені та частина перша статті 15 викладена в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»; пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»викладений у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року норми статей 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»не визнавалися неконституційними, не відновлювалися у попередній редакції, що відповідно виключає їх застосування.

За вищенаведених обставин, колегією суддів не встановлено порушень відповідачем норм Закону та прав позивачки у період 2008 року, а тому вимоги позивачки є безпідставними і задоволенню не підлягають, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови про відмову задоволені позову у вищенаведеній частині

Не може бути залишено в силі постанова суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права - в частині відновлення прав позивачки за період 2007 року та визначення судом способу захисту прав позивачки шляхом стягнення на її користь конкретно визначеної суми, виходячи з нижченаведеного.

Так, за результатами розгляду спору у цій справі, суд першої інстанції перебираючи на себе повноваження, які належать виключно відповідачу та беручи за основу лише наведені позивачкою розрахунки без урахування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, самостійно визначив суму недоплаченої позивачці у 2007 році та 2008 році допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у конкретно визначеній сумі.

У такий спосіб суд першої інстанції виходячи за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду, фактично вирішив питання про розмір соціальних виплат та про стягнення недоплачених сум. При цьому, суд не прийняв до уваги, що право на одержання позивачкою соціальних виплат у звязку з народженням дитини виникає лише після її звернення з заявою, надання визначеного переліку документів до яких входять довідки про склад і доходи сімї, а також прийняття органом праці та соціального захисту відповідного рішення про призначення допомоги.

Таким чином, постанова суду першої інстанції по даній справі стала матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень відповідача породила правовідносини за участю позивачки, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Не надав суд першої інстанції належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у березні 2009 року, тобто поза межами річного строку звернення до суду за захистом, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо підстав для відновлення її порушених прав за попередні роки, питання про поновлення строку звернення до суду позивачка також перед судом не ставила. Не урахував суд і заперечень відповідача (а.с.30) проти позову з підстав пропущення позивачкою строку звернення до суду та наполягань на відмові у задоволенні вимог позивачки саме з цих підстав.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У даному випадку у суду першої інстанції не було підстав визнавати , що обчислення строку звернення до суду слід починати з часу отримання нею у лютому 2009 році листа (а.с.16-17) з розясненням про відсутність за її заявою (а.с.15) перерахувати та виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп, та при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав, не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки у цій справі не підлягають задоволенню у повному обсязі, тому апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові з підстав пропущення позивачкою річного строку звернення до суду за захистом її прав за період з липня по грудень 2007 р., а також з підстав відсутності права матеріального вимоги на перерахунок та виплату заборгованості по допомозі при народжені дитини і допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008 року.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради задовольнити, постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців починаючи з наступного дня після виготовлення повного тексту постанови

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3