Справа № 15230/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2010 р.справа № 2а-1010/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року

у адміністративній справі 2а-1010/10 за позовом ОСОБА_1 до ГУМВС України в Запорізькій області та ОСОБА_2 внутрішніх справ Російської федерації про скасування наказу МВС РССР від 10 червня 1988 року № 180 л/с та наказів УМВС Запорізького облвиконкому від 04 липня 1987 року № 69 л/с, від 07 липня 1987 року № 151л/с, від 17 червня 1988 року № 92 л/с, -

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Марганецького Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ГУМВС України в Запорізькій області та ОСОБА_2 внутрішніх справ Російської федерації про скасування наказу МВС РССР від 10 червня 1988 року № 180 л/с та наказів УМВС Запорізького облвиконкому від 04 липня 1987 року № 69 л/с, від 07 липня 1987 року № 151л/с, від 17 червня 1988 року № 92 л/с з підстав її невідповідності вимогам статті 106 КАСУ, та визначено позивачу строк для усунення недоліків у термін до 19 березня 2010 року.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена позивачем у справі з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у звязку з чим просить її скасувати та розглянути його позов по суті.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у справі та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, та про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, виходячи з нижченаведеного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у цій справі оскаржуються накази, які на його думку, слугували підставою для звільнення його з органів МВС та якими порушуються його пенсійні права, але при цьому позивач чітко не зазначив визначеної статтею 106 КАСУ інформації, яка б дозволила суду першої інстанції відкрити провадження по цій адміністративній справі та призначити її до розгляду для вирішення по суті.

Залишаючи без руху позов ОСОБА_1, суд першої інстанції чітко визначив недоліки позову, а саме те, що: в порушення ч. 1 ст. 106 КАС України в позовній заяві не зазначені засоби зв'язку позивача і відповідачів; обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, викладені не у повному обсязі, а саме, в позовній заяві відсутнє обґрунтування залучення в якості відповідача ОСОБА_2 внутрішніх справ Російської Федерації - державного органу іноземної держави, не вказано які саме положення Конституції України та Законів України ними порушені; не зазначено які саме вимоги заявлені до кожного з відповідачів; відсутнє обґрунтування застосування в якості підстав для задоволення позову положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні»; в позовній заяві не зазначено з чого складається матеріальна шкода, та якими документами підтверджено її розмір; відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди, та не зазначено в чому саме полягає моральна шкода; не обґрунтовано подання позову про призначення пенсій до відповідачів; не вказано, який стаж має позивач, на яких роботах/службі, та в якій період працював, коли отримав право на пенсійне забезпечення та на підставі якого законодавства; чим підтверджується факт звернення до відповідачів з заявою про призначення пенсії, та відмова в призначенні; причинний зв'язок звільнення з відмовою в призначенні пенсії; не обґрунтовано подачі адміністративного позову про призначення пенсії до окружного адміністративного суду, що не передбачено ст. 18 КАС України; в позовній заяві не зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. Не подано відповідно до вимог ст. 75 КАС України окремої заяви про забезпечення доказів. В порушення ч.2 ст.106 КАС України в позовній заяві не зазначено про докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не долучено копії трудової книжки, послужного списку та листа заступника начальника відділу управління кадрів МВС УРСР ОСОБА_3 від 23.11.1990 р., а також документів в підтвердження матеріальної та моральної шкоди, що в сукупності позбавляє суд першої інстанції можливості правильно визначити зміст вимог позивача та всебічно у визначені КАСУ строки дослідити фактичні обставини по справі з метою правильного вирішення спору по суті.

З огляду на форму та зміст поданого позивачем до суду позову, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не дотримання позивачем приписів частини першої, другої та третьої статті 106 КАСУ при складені позову, а доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає таким, що не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху.

Частиною другою статті 49 КАСУ визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до частини першої стаття 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У даній справі відсутні випадки, що визначені у статті 72 КАСУ, які б звільняли позивача від доказування певних обставин.

Згідно частини третьої статті 71 КАСУ суд сприяє в реалізації обов'язку доказування обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача і витребовує необхідні докази лише у разі, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, і відповідно при зверненні до суду зазначає причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомляє, де вони знаходяться чи можуть знаходитися.

Проте, позивач у позовній заяві не згадував про неможливість самостійно надати докази на підтвердження своїх вимог, не просить позивач і у сприянні судом у витребуванні доказів та не вказує які саме докази необхідні і де саме вони знаходяться чи можуть знаходитися.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 106 КАСУ, у позовній заяві зазначаються: ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є. Наведене свідчить про те, що позивач зобовязаний у позовній заяві зазначити повну інформацію про себе та відповідачів у справі, а при відсутності засобу зв'язку чи електронної пошти, вказати про їх відсутність, оскільки суд не повинен «гадати»про причину не зазначення позивачем певної інформації, тобто: у звязку з відсутністю засобів звязку чи у звязку з недотриманням вимог частини першої статті 106 КАСУ.

Частиною першою статті 89 КАСУ передбачено обовязок особи, яка звертається до адміністративного суду із позовною заявою, повинна сплатити судовий збір.

Пунктом пятим частини першої статті 106 КАСУ, при наявності певних умов, передбачено право позивача заявити клопотання про звільнення від сплати судового збору, а частиною третьою статті 106 КАСУ визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Умови зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат визначені статтею 88 КАСУ, зокрема у частині першій цієї статті передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити и від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Разом з тим, виходячи з приписів частини четвертої статті 70 КАСУ, позивач обовязково повинен підтвердити свій матеріальний стан, з увагою на який, суд має підстави відстрочити сплату судових витрат, але позивач таких доказів суду не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 105 КАСУ позивач зобовязаний чітко зазначити свої вимоги до кожного із зазначених ним відповідачів та обґрунтувати їх.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права при ухваленні рішення про залишення позову без руху, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Водночас, судова колегія пропонує суду першої інстанції після отримання з апеляційного суду матеріалів даної справи, додатково визначити для усунення недоліків позову терміну, достатнього для їх виправлення позивачем у цій справі

З урахуванням наведеного вище та керуючись п.1 ч.1 ст.199, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у цій справі.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: О.М. Лукманова