Справа № 15537/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2010 р. справа № 2а-22/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради на постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-22/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання протиправною бездіяльності та сплату суми боргу, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірною бездіяльність УПСЗН Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті позивачці щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з 09 липня 2007 року в розмірах визначених ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та зобовязано відповідача донарахувати і виплатити позивачці недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, за виключенням сум, що вже нею отримані.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом і питання про поновлення строку позивачкою у суді не вирішено, хоча відповідач наполягав на застосуванні норм ст.ст.99,100 КАС України в письмових запереченнях (а.с.14-16).

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років, яке це було встановлено до часу внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та відновлення порушеного субєктом владних повноважень права позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради у звязку з народженням нею 05.02.2007 року дитини. У період 2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»(а.с.8).

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно виходив з положень Рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 і прийшов до правильного висновку про порушене право позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, оскільки після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., відповідач зобовязаний був в своїй діяльності керуватися приписами ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була визначена у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі, оскільки було прийнято судом першої інстанції без належної оцінки змістового наповнення ст.ст.99, 100 КАС України та обставин справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у січні 2009 року, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо поважності причин пропуску нею строку звернення до суду за захистом, питання про поновлення строку звернення до суду також перед судом не ставила. Не урахував суд і заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволенні вимог позивачки саме з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції надавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.14-16), в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволенні позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду та наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Наведені судом першої інстанції в оскаржуваній постанові висновки про те, що позивачка скористувалася визначеним ч.4 ст.99 КАС України досудовим порядком вирішення спору, а тому річний строк її звернення до суду не є пропущеним, бо звернення до суду відбулося відразу після того, як вона дізналася про порушення її прав.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за 2007 рік не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду. Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального та процесуального права в частині невірного визначення періоду порушення прав позивачки, який підлягає захисту в межах річного строку позовної давності, що з врахуванням статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2009 року скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3