Справа № 42542/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2010 р. справа № 2а-818/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 листопада 2009 року

у адміністративній справі 2а-818/09 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського відділу управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судове рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не встановив всі обставини справи, не звернув уваги на порушення встановленого порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився

При викладених обставинах, враховуючи те, що відповідач викликався в судове засідання, про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, в надісланому до суду листі просить розглядати справу за відсутності його представника та залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а постанову суду без змін, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача

Розглянувши справу в порядку статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, встановила наступне.

03.10.2009 р. інспектором ОПС БОПС ВДАІ м.Дніпропетровська старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне порушення за те, що 03.10.2009 р. о 20:10 годині у м.Дніпропетровську по вул.Набережній Заводській, він керуючи автомобілем «Шевроле Авео»державний знак номер АЕ № НОМЕР_1 проїхав через нерегульований пішохідний перехід, не надавши перевагу пішоходам, які переходили проїжджу частину, чим порушив п.18.1 Правил дорожнього руху України.

На підставі вказано протоколу про адміністративне правопорушення інспектором ОПС БОПС ВДАІ м.Дніпропетровська старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 було винесено постанову від 03.10.2009 р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України у вигляді штрафу в сумі 260 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 03.10.2009 відповідають вимогам статей 254, 256, 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення та відповідачем надано достатньо доказів винності позивача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може виходячи з наступних підстав.

Судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості (ст. 159 КАС України).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності.

За нормами матеріального права суд кваліфікує спірні правовідносини, тобто дає їм правову оцінку. Застосування судом норм матеріального права полягає у співставленні встановлених судом обставин з ознаками норми матеріального права, яка регулює поведінку учасників спірних відносин, а також у з'ясуванні відповідних правових наслідків у разі порушення такої норми кимось із учасників.

Застосування судом норми процесуального права полягає у вчиненні процесуальних дій та ухваленні рішень, що обумовлені обставинами розгляду справи.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Між тим судове рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки постанова Індустріального районного суду міста Дніпропетровська не містить встановлених ним обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, як не містить і мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні постанови, крім того, судом не наведено правової оцінки обставин у справі.

Таким чином, виходячи із змісту оскаржуваного рішення по цій справі неможливо зробити висновок про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення по суті позову ОСОБА_1.

На правовідносини, що виникли, поширюються положення Кодексу України про адміністративні правопорушення №8074-Х від 07.12.1984 р. зі змінами та доповненнями (далі - КУоАП), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. зі змінами та доповненнями (далі -Правила ДР), та Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України

Відповідно до ст. 254 Кодекс України про адміністративні правопорушення зазначається, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з ст.256 КпАП зазначається, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В Протоколі про адміністративне правопорушення від 03.10.2009 р. позивач з порушенням не погодився, по суті порушення пояснив, що з порушенням ПДР не згоден, в автомобілі знаходився пасажир, який є свідком того, що пешехода він пропустив, а працівник ДАІ допустив некоректну поведінку (арк.с. 4).

Відповідно до вимог статті 252 КУоАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 04.01.2009.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, працівник ДАІ, що його складав, не зазначив в якості свідка пасажира автомобіля позивача, або будь-яку іншу особу, які б могли дати пояснення з приводу спірної ситуації. Не зазначені в протоколі поняті, які б запрошувалися до участі при складенні протоколу з фіксацією правопорушення позивача. Будь-яких інших доказів винності позивача відповідачем в протоколі та в постанові про адміністративне правопорушення не зафіксовано та суду не надано

Таким чином, на підставі аналізу норм діючого законодавства України та матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, перевірки правової оцінки обставин у справі, повноти їх встановлення, і правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність провини позивача в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУоАП є безпідставними, необґрунтованими та бездоказовими.

Вищенаведене надає судовій колегії право для висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з підстав недоведеності відповідачем субєктом владних повноважень вини позивача у вчинення порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 листопада 2009 року скасувати

Задовольнити позов ОСОБА_1 та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АЕ № 053083 від 03.10.2009 року, винесену ІДПС БОПС ВДАІ по обслуговуванню м Дніпропетровська старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України у вигляді штрафу в сумі 260 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України у вигляді штрафу в сумі 260 грн. - закрити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

У повному обсязі постанова суду виготовлена 25 травня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4