Справа № 816/1361/15
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1361/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача - Крамаренко О.П.,

представника відповідача - Пшеничної В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Атом" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2015 року позивач Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Атом" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 19729,28 грн, посилаючись на порушення відповідачем вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", що полягає у незабезпеченні нормативу робочих місць працевлаштування інвалідів у 2014 році.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

У своїх запереченнях посилався на те, що на виконання вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у 2014 році товариством було розраховано, виділено та створено робочі місця для інвалідів у кількості 1 робоче місце (4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік). Інформацію щодо 1 вакантного робочого місця для інвалідів було подано до органів державної служби зайнятості, а саме, направлено звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про наявність 1 вакантного місця. З огляду на це вважає, що відповідачем було вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів, тому до нього не повинна застосовуватись відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів".

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління з питань забезпечення прав інвалідів та їх соціальної захищеності здійснюється в межах повноважень центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 1 Наказу Міністерства соціальної політики України "Про затвердження Положення про Фонд соціального захисту інвалідів" від 14 квітня 2011 року №129 Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України.

Відповідно до пункту 12 зазначеного Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України та Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі в межах граничної чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" Фонду надано право на стягнення адміністративно-господарських санкції за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Пункт 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Отже, даний спір підвідомчий адміністративному суду.

Судом встановлено, що згідно із звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма №10-ПІ, реєстраційний номер 53/104/810), поданим Приватним акціонерним товариством "Атом" 16 лютого 2015 року Полтавському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві за 2014 рік становила 15 осіб, фонд оплати праці штатних працівників - 293,30 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 19553 грн. При цьому у звіті зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 0 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (рядок 03) - 1 особа /а.с. 4/.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу 4% становить 1 особа (15 х 0,04) /а.с. 5/.

Як вбачається із звіту Приватного акціонерного товариства "Атом" про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік (форма № 10-ПІ) відповідачем у 2014 році інвалідів не працевлаштовано /а.с. 4/.

Згідно частини першої статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, частинами першою, третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що протягом 2014 року середньооблікова кількість штатних працівників відповідача становила 15 осіб, норматив створення робочих місць для інвалідів становив 1 особу, на які було працевлаштовано 0 осіб.

Відповідачем на адресу Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості протягом 2014 року було направлено звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів: станом на 28 січня 2014 року - на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 21/, станом на 28 лютого 2014 року - на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 22/, станом на 28 березня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 23/, станом на 29 квітня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 24/, станом на 27 травня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 25/, станом на 25 червня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 26/, станом на 28 липня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с. 27/, станом на 26 серпня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с.28/, станом на 26 вересня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с.29/, станом на 26 жовтня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с.30/, станом на 28 листопада 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с.31/, станом на 25 грудня 2014 року на посаду бухгалтер 1 вакансія /а.с.32/.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, протягом 2014 року Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості було направлено, для працевлаштування, кандидатів на вакантне місце, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Однак при проведені співбесіди виявилося, що вони не відповідають вимогам до займаної посади, оскільки не володіють навичками в роботі з програмою "1С:Підприємство" та "1С:Бухгалтрія". В підтвердження чого надав копії анкети кандидата на посаду бухгалтера та завдання для перевірки знань кандидата на посаду бухгалтера /а.с.40-47/.

Частиною другою статті 17 Закону передбачено, що відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Суд бере до уваги, що особа з обмеженими можливостями, яка була направлена Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості в 2014 році до відповідача на підставі корінця направлення отримала відмову саме з тих причин, що не відповідає вимогам займаної посади. Факт відмови у працевлаштуванні інваліда з мотивів інвалідності будь-якими доказами не підтверджено.

Таким чином, відповідач інформував службу зайнятості про створення робочих місць для інвалідів та здійснював заходи спрямовані на працевлаштування інваліда.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Судом взято до уваги те, що відповідач самостійно здійснював пошук інвалідів: інформація про наявність на підприємстві робочого місця для працевлаштування інваліда протягом 2014 року розміщувалась засобах масової інформації /а.с. 37-39/.

З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач вживав усіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, створив робочі місця для працевлаштування інвалідів /а.с.17-18/, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів /а.с.21-36/, звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування /а.с. 4/, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Отже позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Атом" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко