Справа № 23595/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р. справа № 2-4914/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Божко Л.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року

у справі № 2-4914/2010 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і стягнення недоплаченої пенсії за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобовязано відповідача: перерахувати за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р та починаючи з 22.05.2008 р. державну пенсію позивача відповідно до частини 4 статті 54 та частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи із розміру 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 50 і частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; а також виплатити позивачу донараховані суми державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. д 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р., та з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р. Крім того, зазначеним рішенням суду відповідач зобовязаний починаючи з 01.01.2007 р збільшити позивачу розмір пенсії призначеної відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у 2,5 раза відповідно до пункту 1 Постанови КМУ «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 27.12.2005 р. № 1293

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність судового рішення дійсним обставинам по справі, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмови у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України, яким 28.05.2008 р. прийнята постанова № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Зазначеною постановою визначено розмір додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, а постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»пенсії учасників ліквідації наслідків ЧАЕС у 1987-1990 роках та інвалідів 2 групи підвищені, тобто визначено що пенсії не можуть бути меншими ніж 820 грн. Вказує на незаконність постанови суду в частині зобовязання Управління здійснити перерахунок пенсії позивача оскільки дії працівників управління ПФУ правомірними і підстав для перерахунку та виплати недоотриманої пенсії немає.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апелянта. Наведений висновок ґрунтується виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є інвалідом ІІ групи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, у звязку з чим перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська і одержує державну пенсію по інвалідності призначену його на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену на підставі статті 50 цього Закону.

Встановленим також по справі є та обставина, що розрахунок державної та додаткової пенсій позивачу територіальний орган УПФ проводить виходячи із розміру 19 грн 91 коп., установленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1) та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»(далі постанова КМУ від 16.07.2008 року № 654).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вихідним критерієм розрахунку позивачу державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, оскільки відповідно до частини 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком, а згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положення відповідних постанов КМУ колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки установлені в урядових нормативних актах розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком та суперечать змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Не вважає колегія суддів перешкодою для розрахунку пенсій позивача з застосуванням величини - мінімального розміру пенсії за віком і положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Правильними є висновки суду першої інстанції в частині визнання за можливе застосування вищенаведеного порядку обчислення позивачу державної та додаткової пенсій, тобто їх розрахунку виходячи із положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, за той період часу, коли дія цих норм не була змінена.

Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу на період дії Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 р., яким змінювалася редакція статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ та положеннями якого відповідач зобовязаний був керуватися у період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, тобто до визнання цих положень державного бюджету неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008

Враховуючи, що позивачу державна та додаткова пенсії у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року у розмірах, визначених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»на час судового розгляду справи відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає законним судове рішення в частині покладення на відповідача обовязку вчинити певні дії з урахуванням змісту права позивача, яке було підтверджено рішенням суду.

Доводи відповідача щодо змін до редакції ст.54 Закону № 796-ХІІ, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких встановлено мінімальний розмір пенсії інвалідам ІІ групи повинен бути не менше 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсії повинна складати розмір 20 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність колегія суддів вважає неправильним розумінням норм чинного законодавства та ігноруванням відповідачем Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., яким були визнані неконституційними вищенаведені положення Закону. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими вносилися зміни до ст.50, ст.54 Закону № 796-ХІІ - втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідач зобовязаний у зазначені судом періоди: з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р та починаючи з 22.05.2008 р., нараховувати та виплачувати позивачу державну та додаткову пенсію, відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»до часу внесення змін в наведені норми Закону. Тобто, нарахування та виплата позивачу державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком може бути припинена відповідачем лише у разі викладення законодавцем вказаних норм Закону в іншій редакції, яка не буде визнана неконституційною

Безпідставними є посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28 травня 2008 року № 530, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 8 вересня 2009 року № 19-рп/2009 пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28 травня 2008 року № 530 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). У пункті другому вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено, що пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28 травня 2008 року № 530, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 8 вересня 2009 року № 19-рп/2009 чітко та зрозуміло виписано підстави неконституційному окремих положень Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28 травня 2008 року № 530 щодо підстав та порядку встановлення розмірів пенсій, а також стосовно повноважень Кабінету Міністрів України по забезпеченню прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту та відсутності у нього повноважень по встановлення розмірів пенсій.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій передбачених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Наведене узгоджується з частиною третьою статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, і якою визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, і відповідач зобовязаний кожного разу після зміни на законодавчому рівні розміру мінімальної пенсії за віком, самостійно проводити перерахунок державної та додаткової пенсії позивача відповідно до статті 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто виходячи із розміру 8 мінімальних пенсій за віком для державної пенсії та 75 % мінімальної пенсії за віком для додаткової пенсії.

Відсутні підстави для визначення кінцевої дати, до якої відповідач повинен нараховувати позивачу державну та додаткову пенсію, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII діє до наступного часу в редакції, що діяла до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

За таких обставин, вищенаведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обґрунтованими, а постанову суду першої інстанції у цій частині такою, що ухвалена з додержанням норм матеріального права.

Не вбачає колегія суддів підстав і для застосування негативних наслідків пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки звернення позивача до місцевого загального суду з позовною заявою відбулося до 9 вересня 2010 року, тобто в межах строку, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України, а справа була розглянута судом першої інстанції в порядку ЦПК до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, що вважається поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, колегія суддів не вважає за можливе залишити судове рішення в силі у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції помилково застосував в даному конкретному випадку норми матеріального права в частині зобовязання відповідача збільшити позивачу починаючи з 01.01.2007 р розмір пенсії призначеної відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у 2,5 раза відповідно до пункту 1 Постанови КМУ «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 27.12.2005 р. № 1293

Так, суд першої інстанції не проаналізував положення постанови КМУ «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 27.12.2005 р. № 1293 та не звернув уваги на те, що вказаним нормативним актом передбачено збільшення пенсії, призначеної з дотриманням постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», який складає 19,91 грн.

Відповідно до вищенаведеного та того, що відповідач зобовязаний судом до перерахунку державної і додаткової пенсії позивача відповідно до розміру, встановленого статтею 50, частиною 4 статті 54 та частиною 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»підстав для застосування до спірних правовідносин положень Постанови КМУ «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 27.12.2005 р. № 1293 не має, що свідчить про наявність підстав для скасування судового рішення суду в цій частині та для прийняття нового рішення про відмову у задоволені вимог позивача в частині зобовязання відповідача збільшити розмір його пенсії у 2,5 раза відповідно до пункту 1, з залишенням в силі рішення суду першої інстанції в іншій частині

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська задовольнити частково

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року скасувати в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська починаючи з 01.01.2007 р збільшити ОСОБА_1 розмір пенсії, призначеної відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у 2,5 раза відповідно до пункту 1 Постанови КМУ «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 27.12.2005 р. № 1293, відмовити у задоволені наведених позовних вимог ОСОБА_1

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року залишити без змін

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.М. Дадим