Справа № 5581/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2010 р.справа № 2а-871/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

за участі: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2009 року

у адміністративній справі 2а-871/09 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунк довічного грошового утримання, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо не проведення нарахування їй довічного грошового утримання в 2008 році в розмірі 16695 грн.80 коп. і за 9 місяців 2009 р. в розмірі 4983 грн.93 коп. Просить стягнути з відповідача на її користь недоотримане грошове утримання за 2008 рік та 9 місяців 2009 року в загальній сумі 21679 грн. 73 коп., а також зобовязати УПФ України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з жовтня 2009 року проводити виплати щомісячного довічного грошового утримання згідно діючого законодавства і відповідно до змін заробітної плати діючого судді.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2009 року вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стосовно відмови у перерахунку і виплати сум довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів»та зобовязано відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2008 року по 11.10.2009 р. з урахуванням сум, що нею отримані, у відповідності з вимогами встановленими ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів». В іншій частині вимог судом позивачці відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач у справі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 р. № 107-VІ було виключено у першому абзаці ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів»слова: «… без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання…», а після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10рп від 22.05.2008 р., яким визнано неконституційними зазначені положення закону про бюджет, законодавцем не було визначено порядок виконання положень ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів». Крім того, апелянт вважає, що окремою підставою для скасування постанови суду першої інстанції є безпідставне незастосування судом першої інстанції приписів ст.99 КАСУ, тобто не урахування пропущення позивачкою строку звернення до суду без поважних на те причин. За наведених обставин, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_2

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на їх задоволенні, акцентуючи увагу на тому, що відповідно до вимог ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів»та Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 року N 3-1, не передбачено перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Від позивачки до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, що у відповідності до п.4 ст.196 КАС України, надає колегії суддів можливості розглянути справи без участі позивачки.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. п, 1, 2 ч. З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про статус суддів» професійні судді є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Частина 3 статті 3 цього Закону визначає, що держава гарантує фінансове та матеріально-технічне забезпечення суддів та судів.

Частиною 2 статті 43 вищезазначеного Закону передбачено, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» суди здійснюють правосуддя самостійно. Судді при здійсненні правосуддя незалежні від будь-якого впливу, нікому не підзвітні та підкорюються лише закону. Гарантії самостійності судів і незалежності суддів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Частина 7 даної статті визначає, що гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. Згідно з частиною 8 статті 14 вищезазначеного закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності суддів, незалежності та правової захищеності суддів.

Однією з таких гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, а саме: заробітної плати, пенсії, щомісячного довічного грошового утримання тощо, надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюються законом України «Про статус суддів». Відповідно до цього Закону довічне грошове утримання - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає в тому, що його правове регулювання і джерела фінансування визначаються Конституцією України, Законом України «Про статус суддів», Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року N 2863-ХІІ.

Абзацом 3 пункту вищезазначеної Постанови Верховної Ради України (в редакції до 01 січня 2008 року) було встановлено, що в разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» абзац 3 п.1 зазначеної Постанови Верховної Ради України був виключений.

У той же час, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» відповідні зміни в частині обчислення розміру довічного грошового утримання суддям у відставці безпосередньо до Закону України «Про статус суддів», Закону України «Про судоустрій України» не вносилися.

Рішенням Конституційного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про статус суддів» від 01.12.2004 року №19-рп/2004 зазначено, що положенням ч.1 ст.126 Конституції України про незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VII Основного закону України, і це треба розуміти, зокрема, як недопущення зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 3, 4 п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення»Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та офіційного тлумачення положень ч.3 ст. 11 закону України «Про статус суддів» від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 визначено, що за змістом ст. 126 Конституції України положення частини 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення. При цьому однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині 1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм в майбутньому статусу суддів у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.36, п. 20,33,49,50 ст.71, ст.97, 98, 104, 105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 4-рп/2007 зазначено, що визначаючи обмеження розміру пенсії, довічного грошового утримання усім категоріям суддів України, Верховна Рада України діяла всупереч закріпленому ч.3 ст.22 Конституції України положенню щодо недопустимості при прийнятті нових законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Встановлення законом граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання чи пенсії обмежило їх обсяг, який визначається Законом України «Про статус суддів». Залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям, і водночас знизив досягнутий рівень гарантій незалежності працюючих суддів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, положення п. 63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключений абзац 3 п.1 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів». У рішенні Конституційного Суду України, зокрема, зазначено, що виключення Законом абзацу 3 п.1 зазначеної Постанови Верховної Ради України і встановлення, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці переглядається в разі зміни заробітної плати працюючого судді, виходячи з його нового розміру, означає скасування на 2008 рік існуючого порядку призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям і звужує зміст і обсяг права судді, яке він мав, та обмежує його конституційні гарантії незалежності. Тому в цій частині положення п. 63 розділу II Закону не узгоджується зі ст. 22, ч.1 ст.126 Конституції України.

Згідно з п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання судді у відставці безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Наведене свідчить про те, що у разі зміни заробітної плати суддів, розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді.

Отже, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу про визнання неправомірними дій та зобовязання відповідача провести нарахування та виплату позивачці недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання є обґрунтованими, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи, в відповідно в цій частині дійсно підлягали задоволенню.

За вищезазначених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що відповідач, відмовляючи позивачці у нарахуванні та виплаті довічного грошового утримання судді у відставці згідно приписів ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів»- діяв всупереч Конституції та законів України.

На підставі викладеного, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної справи є безпідставними і не обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 21 вересня 2010 року.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко