Справа № 15849/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р. справа № 2а-133/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області про зобов'язання здійснити виплати щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2, звернулась з позовом Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області в якому просила зобовязати відповідача доплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2007-2008 роки у сумі 3000 грн. передбачену ст. 48 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закон №796).

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2009 року позовні вимоги задоволено частково: зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону №796 за 2007-2008 роки. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та має статус евакуйованої із зони відчуження. Відповідач проводив виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати; кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати..

Дію абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Дію абзацу другого, третього четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V. Проте, зупинення дії абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 на 2007 рік, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 09 липня 2007 року.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI частину четверту ст. 48 Закону №796 викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Згідно довідки відповідача виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік була проведена позивачу в травні 2007 року, коли дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2007 р." була зупинена.

Отже, на час виплати спірної суми за 2007 рік діяли два рівнозначні Закони, а саме: Закон №796 та Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачам допомоги на оздоровлення повинен був застосовувати положення діючого на той період Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 р.", оскільки зупинення дії ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України №498-V визнане неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р..

Таким чином, дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", не можна визнати неправомірними, оскільки норми вказаного закону мають пріоритет над нормами Закону №796 на час виплати вказаної допомоги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачів за 2007 рік задоволенню не підлягають, а постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно довідки відповідача виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік була проведена в грудні 2008 року. Отже, на час виплати допомоги (грудень 2008 р.) за 2008 р. зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнані неконституційними, тому при виплаті спірних сум відповідач повинен був застосувати ст. 48 Закону №796 з виплатою допомоги на оздоровлення у кратному розмірі відповідно до мінімального розміру заробітної плати на час проведення виплати.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо позовних вимог відносно виплати суми на оздоровлення за 2008 р.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції, що до компетенції суду не належить визначення розміру невиплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення.

Статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлений розмір мінімальної заробітної плати з 1 грудня 2008 року - 605 гривень на місяць.

Таким чином, розмір недоплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік складає: 605 грн. х 3 100 грн. = 1715 грн.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не надав належної оцінки запереченням відповідача, в яких він наполягав на застосуванні до даних правовідносин вимог ст. ст. 99, 100 КАС України, що також призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Виходячи з наведених вимог законодавства, та враховуючи те, що відповідач в своїх запереченнях на позови наполягав на застосуванні положень ст. 99, 100 КАС України, суд першої інстанції повинен був захистити порушені права за період, який складає рік до дня звернення позивачів в суд з позовом, тобто з лютого 2008 року.

Зважаючи на те, що позивач про порушення своїх прав дізнавався кожного разу при отриманні виплат та поважних причин для поновлення строку звернення до суду не навів, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог за 2007 рік слід відмовити, а постанову суду частині задоволених позовних вимог за цей період скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду слід скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог за 2007 рік та задовольнити в частині позовних вимог за 2008 рік.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити частково.

Постанову на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 19 травня 2009 року скасувати.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо нарахування та виплаті ОСОБА_1 щорічна допомоги на оздоровлення за 2008 рік в розмірі меншому ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 1715 грн. (одна тисяча сімсот п'ятнадцять грн.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

ОСОБА_1 текст виготовлено 21 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_3