Справа № 4832/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2010 р. справа № 2а-845/2009 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2009 року

у адміністративні справі № 2а-845/09 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області про поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнання протиправними дій по відмові у призначенні та відмові у перерахунку державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008 р.р., зобовязання призначити допомогу у розмірі прожиткового мінімуму для дітей до 6 років та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008р.р., -

в с т а н о в и л а :

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2009 року повністю відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області щодо захисту її прав на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період 2007-2008 р.р. в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її вимоги у повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо відмови позивачці у перерахунку та виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, встановлених ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»у період 2007-2008 р.р.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є застрахованою особою та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області у звязку з доглядом за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1. У період з 31.08.2007 року по 31.08.2008 р. позивачці була призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка нараховувалася відповідачем у 2007 році відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а у 2008 році відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі та вірно застосовані до спірних правовідносин норма матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції

Доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є лише помилковим розумінням позивачкою норм чинного законодавства.

Судом правильно встановлено, що позивачка у період жовтня-грудня 2007 року мала право на нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, як це визначено ст..42, ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленим народженням та похованням», після визнання рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 06-рп/08 неконституційними положень п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені вимог позивачки за період 2007 року у звязку з їх безпідставністю, оскільки позивачка не мала права у 2007 році отримувати від відповідача допомогу по догляду за дитиною на підставі Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а до Фонду соціального страхування щодо виплати допомоги по догляду, як страхового відшкодування, позивачка не зверталася.

Наведені висновки суду першої інстанції суперечать приписам чинного на той час законодавства, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13 було затверджено Порядок призначення і виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, у пункті 2 якого призначення і виплата допомоги догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 січня 2007 року здійснюється органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб. Повноваження Кабінету Міністрів України по визначенню вказаного порядку було закріплено у статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року територіальні управління праці та соціального захисту населення не втратили передані їм функції по здійсненні виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Таким чином, відповідач у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року зобовязаний був діяти відповідно до відновленої дією норми Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленим народженням та похованням»та нараховувати і виплачувати позивачці допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму. При вирішенні питання з якого прожиткового мінімуму слід виходити при нарахуванні допомоги по догляду за дитиною, відповідач повинен був керуватися положеннями спеціального закону, яким регулюються спірні правовідносини, тобто статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції діючій до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»).

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції у вищенаведеній частині, оскільки позивачка до суду звернулася за захистом своїх прав звернулася лише у вересні 2009 року. При цьому позивачка не заявляла клопотання про визнання пропущення нею річного строку звернення до суду з поважних причин, не навела обґрунтувань свого звернення до суду після спливу річного строку звернення за судовим захистом та не надала відповідних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі. У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом, а відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

У даному випадку позивачкою не доведено, що річний строк звернення до суду було пропущено нею за поважних причин.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з позовом про захист її прав за період 2007 року, і поважних причин пропуску такого строку не вбачається, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Законним та обґрунтованим колегія суддів вважає також рішення суду першої інстанції в іншій частині щодо відмови позивачці у задоволені вимог про захист прав за період 2008 року.

Так, з 01.01.2008 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»з Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленим народженням та похованням»було виключено дію статей 40-44, а також внесено зміни до редакції Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у звязку з чим вказаний закон своєю дією став розповсюджуватися і на застрахованих осіб, а розмір допомоги по догляду за дитиною був визначений у статті 15 цього закону, яким передбачалося, що: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення наведених законів не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, оскільки позивачка не подавала до УПСЗН довідок про сукупний дохід сімї за останні шість місяців .

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини та положення законодавчих актів, колегія суддів приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення в період 2007-2008 р.р. діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відповідно у суду першої інстанції не було підстав для визнання протиправними дій відповідача та стягнення з нього на користь позивачки сум допомоги за вказаний період.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині з відмовою у задоволені позову в цій частині

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня постановлення судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4