Справа № 14777/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-11463/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-11463/09/0470 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області по з 04.11.2007 р. по 31.12.2007 р. та зобовязано відповідача нарахувати і виплати позивачці державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 04.11.2007 року по 31.12.2007 року відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, з урахуванням сум, що отримані нею згідно статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав порушення судом норм процесуального права, у звязку з чим Управління просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління посилається на те, що при вирішенні справи судом безпідставно не застосовано положення ст.99 КАС України та не враховано зміст положень Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», з урахуванням яких управлінням у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплаті позивачці державної допомоги по догляду за дочкою до досягнення нею трирічного віку у розмірах менших ніж це встановлено було діючій у період 2007 р. редакцією ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а також допомоги при народженні сина, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у звязку з народженням нею 26.12.2006 року дочки, та у період 2007 р. отримувала щомісячну державну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з 04.11.2007 р.. по 31.12.2007 р. є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного Закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Правильно також судом вирішено питання про захист права позивачки в межах річного строку її звернення до адміністративного суду за захистом.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку нараховувати та виплачувати позивачці у період з 04.11.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у період з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. суму в розмірі 470 грн. щомісячно.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 04.11.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено Законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо обовязку відповідача донарахувати позивачці суму недоотриманої нею допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у розмірі 470 грн., за відрахуванням отриманих позивачкою сум допомоги.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо переваги застосування Законів України Про Державний бюджет на відповідні роки, а також безпідставності незастосування судом річного строку звернення до суду - є помилковим розумінням норм чинного законодавства, а тому відповідно колегією суддів не приймаються як підстава для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку покладено саме на територіальні органи праці та соцзахисту населення, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своїх дій та бездіяльності стосовно позивачки у період після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09.07.2007 р. Таких доказів відповідачем не надано.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Враховуючи положення глави 4 Бюджетного кодексу України щодо бюджетного процесу та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України, колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення, як розпорядника державних коштів нижчого рівня до розпорядників коштів вищого рівня з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів (з урахуванням права позивачки), необхідних для діяльності територіального органу управління після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування судового рішення з наведених відповідачем підстав

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сила з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 23 квітня 2009 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3