Справа № 29258/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2010 р. справа № 2а-1121/08/1170 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 липня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-1121/08/1170 за позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про стягнення коштів, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 липня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобовязано Новоукраїнський районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за роботу в понаднормовий час на посаді помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини Новоукраїнського РВ УМВС України в Кіровоградській області за період з 07 серпня 2001 року по 26 травня 2003 року, у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. В іншій частині вимог позивача судом було відмовлено, а судові витрати віднесені за рахунок держави.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилися відповідачі у справі та через свого представника подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволені позову. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до незаконного її вирішення. А саме, вказується на пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду, у звязку з чим під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позову

Постанова суду щодо відмови позивачу в частині заявлених вимог, сторонами у справі не оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що рішення Новоукраїнського райсуду від 15.03.2006 року на вимогу ВДВС Новоукраїнського РУЮ щодо виплати на користь ОСОБА_2 коштів за службу понад установлений час на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Новоукраїнського РВ УМВС загальною сумою 1598,00 грн, було виконано ще у 2007 році. На підтвердження наведеного представник відповідача надав апеляційній інстанції довідку про перерахування коштів на користь ОСОБА_1.

Позивач належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. З огляду на наведене та керуючись ст.196 КАС України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутністю позивача.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в Новоукраїнському РВ УМВС України в Кіровоградській області, та був звільнений у запас з ОВС за ст.64-В (через обмежений стан здоровя) з посади дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції громадської безпеки Новоукраїнського районного відділу УМВС України в області на підставі наказу УМВС України в Кіровоградській області № 23 о/с від 31.01.2005 року(а.с.13). На день звільнення позивача зі служби в ОВС, його вислуга років в календарному обчисленні складала 16 років 02 місяця 00 днів, а в пільговому обчислені - 22 роки 02 місяця 01 день.

У звязку зі звільнення, позивачу було видано грошовий атестат та згідно п.«а»ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»призначено пенсію за 22 роки вислуги років у розмірі 56%, розрахованої із сум грошового забезпечення, що отримував позивач на час свого звільнення зі служби.

З приводу порядку нарахування та виплати грошового утримання, позивач відразу після звільнення, звертався до Новоукраїнського РВ УМВС та Міністерства внутрішніх справ, але не погодившись з відповіддю МВС (а.с.10-12) та Новоукраїнського РВ УМВС (а.с.15), позивач у листопаді 2005 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахування уточнень вимог під час судового розгляду справи, просив: стягнути на його користь з відповідачів 4031 грн. надбавки за роботу з таємними документами, 2970 грн. за роботу в надурочний час, 420 грн. надбавки за роботу повязану з систематичними виїздами за межі території обслуговування, та просив зобовязати Новоукраїнський РВ УМВС провести його нарахування компенсації за роботу понад нормовий час за період перебування на посаді в черговій частині РВ та виплатити нараховану суму.

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2006 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково (а.с.57-59). Вказану постанову суду першої інстанції за апеляційною скаргою позивача (а.с.62-64) було переглянуто колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, та ухвалою від 31.05.2006 р. апеляційну скаргу позивача відхилено, а постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2006 року залишено без змін (а.с.76-78).

У звязку з тим, що рішення суду від 15.03.2006 року набрало законої сили після перегляду його апеляційною інстанцією, на підставі вказаного рішення та листа відділу Державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції № 1840 від 27.04.2005 року, Новоукраїнський РВ УМВС України в Кіровоградській області перерахував на рахунок відділу ДВС Новоукраїнського РУЮ кошти за службу понад установлений час на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Новоукраїнського РВ УМВС громадянину ОСОБА_1 платіжним дорученням № 99 від 26.04.2007 р. суму 665,00 грн., та платіжним дорученням № 187 від 26.06.2007 р. в сумі 993,00 грн., всього в сумі 1598,00 грн. (а.с.231).

За касаційною скаргою позивача, поданої ним ще 29.06.2006 року (а.с.92-94), тобто до отамання грошових коштів за рішенням суду (а.с.231), Ухвалою Вищого Адміністративного суду від 14.05.2008 року (а.с.130) постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2006 року та Ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 31.05.2006 р. скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування постанови Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15.03.2006 року та Ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 31.05.2006 р. стало надання позивачем під час касаційного перегляду справи виборки із книги видачі і приймання зброї та спеціальних засобів Новоукраїнського РВ УМВС № 39/3095 від 09.08.2006 року, з якої вбачається, коли саме і якій кількості позивач перебував в чергуванні, що дає можливість визначити чи працював позивач у 2001 році понаднормовий час, і якщо працював, то визначити розмір компенсації за роботу понаднормовий час. Другою підставою для скасування рішень суддів першої та апеляційної інстанцій, стала відсутність доказів в матеріалах справи того, що позивач наказом УМВС України в Кіровоградській області від 12.06.2001 р. був допущений до роботи з документами, які містять таємницю.

Під час розгляду даної справи за позовом ОСОБА_1, відповідачем подавалися письмові заперечення проти позову (а.с.202) в яких заявлялося про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 у звязку з їх безпідставністю та за пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав за період до 2003 року. В судовому засіданні представник відповідача підтримував заперечення УМВС.

Кіровоградський окружний адміністративний суд, розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1, не визнав пропущеним строк звернення до суду, мотивуючи це тим, що позивач неодноразово звертався до відповідачів щодо виплати коштів.

Задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь компенсації за роботу в понаднормовий час, судом першої інстанції обґрунтовано тим, що у період з 07.08.2001 р. по 27.05.2003 р. позивач працював на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Новоукраїнського РВ УМВС України в області згідно наказу УМВС України в Кіровоградській області від 07.08.2001 р. № 248 (а.с.5) та наказу № 193 о/с від 26.05.2003 р. (а.с.6). Доведеність зазначених вимог позивача, суд першої інстанції мотивує в оскаржуваній постанові тим, що суд достовірно встановив факт того, що ОСОБА_1 у зазначений період відпрацював по 9-11 нарядів на місяць, кожен з яких складає 24 години, що становить від 216 до 264 робочих годин на місяць, згідно довідки Новоукраїнського РВ УМВС України в області № 39/105 від 13.01.2006 р. (а.с.29) та табелю видачі зброї (а.с.113). За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевищення максимального розміру робочого часу позивача, слід компенсувати в розмірах, передбачених законодавством України про працю, а саме: згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 197 від 14.09.1991 р. «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні»- з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Відповідно до ч.12 ст.22 Закону України «Про міліцію»№ 565-XII від 20.12.1990 р. та п.21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень, а у необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Вказаною нормою також передбачено, оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Проте, наведених положень законодавчих актів, якими регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції не узяв до уваги. Також як і не звернув уваги на відомості про чергування позивача у період з січня 2002 р. по травень 2003 року (а.с.29), згідно яких: книга добових нарядів за 2001 р. знищена згідно акту-знищення № 2-Т від 12.01.2005 р. у звязку з закінченням строку зберігання; у 2002 році позивач відпрацював черговим 89 діб, а у 2003 році 31 добу. При цьому: у січні 2002 р. 4 доби, що складає 96 годин; у лютому 2002 р. 9 діб, що складає 216 годин; у березні 2002 р. 10 діб, що складає 240 годин; у квітні 2002 р. 5 діб, що складає 120 годин; у травні 2002 р. 4 доби, що складає 96 годин; у червні 2002 р. позивач не мав нарядів чергування; у липні 2002 р. 10 діб, що складає 240 годин; у серпні 2002 р. 10 діб, що складає 240 годин; у вересні 2002 р. 10 діб, що складає 240 годин; у жовтні 2002 р. 11 діб, що складає 264 годин; у листопаді 2002 р. 5 діб, що складає 120 годин; у грудні 2002 р. 10 діб, що складає 240 годин; у січні 2003 р. 9 діб, що складає 216 годин; у лютому 2003 р. 1 доба, що складає 24 години; у березні 2003 р. 9 діб, що складає 216 годин; у квітні 2003 р. 5 діб, що складає 120 годин; у травні 2003 р. 7 діб, що складає 168 годин;

Аналіз вищенаведеного графіку нарядів чергування позивача, вказує на те, що у 2002 р. позивач із 12 місяців, чотири місяця працював менше встановленої чинним законодавством тривалості робочого часу, у 2003 році із пяти місяців, працював 3 місяця менше встановленої чинним законодавством тривалості робочого часу. Виходячи із 41-годиного робочого тижня у 2002 році (12 місяців) повинно складати 2068 годин робочого часу, а позивач відпрацював 89 діб, що складає 2136 годин робочого часу, що на 68 годин більше. У 2003 році, виходячи із 41-годиного робочого тижня, 5 місяців повинно складати 744 годин, і позивач відпрацював саме вказану кількість годин 744.

Таким чином, наведені судом в мотивувальній частині приблизні розрахунки тривалості робочого часу позивача у період 2002 року та з 01.01.2003 року по 27.05.2003 рік не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Тривалість понаднормово відпрацьовано позивачем у 2002 році часу всього складає 68 годин, і тому саме з урахуванням вказаної кількості годин та посадового окладу 135 грн. (а.с.8) і окладу за спеціальне звання 120 грн. (а.с.11) слід обчислювати компенсацію за роботу понаднормовий час. У 2003 році позивач на посаді чергового не працював понаднормовий час.

Крім того, суд першої інстанції не урахував вказівок ВАСУ в ухвалі від 14.05.2008 року та не перевірив чи працював позивач у 2001 році понаднормовий час. Виходячи з виборки книги видачі і приймання зброї та спеціальних засобів Новоукраїнського РВ УМВС № 39/3095 від 09.08.2006 року (а.с.113), позивач за період з серпня по грудень 2001 року (5 місяців) перебував в чергуванні 42 доби, що складає 1008 годин, а виходячи із 41-годиного робочого тижня у цей період повинно було складати 744 години, що на 264 години більше.

Не узято до уваги судом першої інстанції також те, що нормативним актом, що визначає підстави та порядок залучення працівників ОВС до несення служби понад установлений законодавством час, а також механізм надання відповідних компенсацій чи оплати праці - є Інструкція про порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ № 530 від 17.12.1991 року (далі Інструкція), та Наказ МВС України № 1155 від 04.10.2003 року

Відповідно до пункту 3 Інструкції встановлено, що підставами залучення працівників органів внутрішніх справ до надурочної служби чи служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ та графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Пунктом 5.17 Наказу МВС № 1155 від 04.10.2003 р. передбачено, що за роботу понаднормового часу, надаються години відпочинку відповідно: за находження на службі менше 16 годин 12 годин відпочинку, за находження на службі до 20 годин 32 години відпочинку; за находження на службі понад 20 годин 48 годин відпочинку.

Колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що позивач звертаючись до суду у 2005 році та під час всього періоду судового вирішення спору за його позовом, не було обґрунтовано вимоги стосовно перебування ним в чергуванні понаднормовий час у період з серпня 2001 року по травень 2003 рік шляхом надання відповідних розрахунків та належних доказів, які можуть бути узяті до уваги при визначенні розміру компенсації за роботу понаднормовий час. Таким належним доказом, може бути лише щомісячний табель, за допомогою якого згідно п.6 Інструкції здійснюється облік, та до якого вносяться записи на підставі службових документів, перелічених в п.3 даної Інструкції.

За приписами зазначеної Інструкції, підставою для надання компенсації за надурочну службу - є лише заповнений табель поточного місяця, підписаний працівником, що веде облік, і затверджений керівником органу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 не перевіряв табеля робочого часу позивача у період з серпня 2001 року по травень 2003 рік, також як і не перевіряв чи надавалися за вказаний період часу позивачу години відпочинку або виплачувалася компенсація.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Проте, як вбачається із матеріалів справи позивач не довів належними доказами, що відповідач своїми діями порушив права та інтереси позивача.

Також, позивач не наводив доводів, а суд першої інстанції не перевіряв, з яких підстав ОСОБА_1 з серпня 2001 року до червня 2005 року не звертався до відповідача з вимогами про виплату йому за роботу понаднормовий час у період з серпня 2001 року по травень 2003 року, або не оскаржував дії відповідача до суду у період з серпня 2001 року по січень 2005 року.

Тривалість часу, який пройшов з дня, коли за твердження позивача були порушені його права на отримання компенсації за роботу понаднормовий час, унеможливив перевірку судом зазначених в позовній заяві фактів, зокрема у звязку з знищенням відповідних документів після закінчення визначеного законом терміну їх зберігання.

У відповідності з ч.1 ст.248 ЦПК України (1963 р.), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (2001-2003 р.р.), скаргу на дії чи бездіяльність посадової особи можна надати було до суду у двомісячний строк з дня, коли особі стало відомо про порушення її прав, чи законних інтересів.

ОСОБА_1 про порушення своїх прав на виплату компенсації за роботу понаднормовий час дізнавався щомісячно у період з вересня 2001 року по червень 2003 рік, але ні до відповідача, ні до суду за захистом своїх прав не звертався.

Відповідно до частини другої статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини другої статті 100 КАС України щодо розгляду і вирішення справи у разі визнання судом причини пропуску строку звернення до суду поважною стосується саме прийняття судом постанови за результатами розгляду справи, тобто відповідно до встановлених обставин та норм матеріального права. У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку.

Колегія суддів, за результатом апеляційного перегляду справи, з увагою заперечень відповідача проти позову ОСОБА_1 у тому числі і у звязку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин, дійшла висновку, що у задоволенні вимог позивача щодо стягнення на його користь компенсації за роботу понаднормовий час слід відмовити: за період 2001 року за пропуском без поважних причин строку звернення до суду за захистом права; за період 2002 року за недоведеністю позивачем порушення його права; та за період 2003 року за відсутністю у позивача права матеріальної вимоги, оскільки наявними у справі доказами доведено про відсутність порушень прав позивача.

Крім того, підставою для скасування постанови суду першої інстанції також є та обставина, що суд першої інстанції не звертаючи уваги на те, що на користь позивача Новоукраїнським РВ УМВС України в Кіровоградській області за вимогою відділу ДВС Новоукраїнського РУЮ та на його рахунок вже були перераховані кошти за службу позивача понад установлений час на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Новоукраїнського РВ УМВС зобовязав відповідача фактично вдруге провести нарахування та виплату позивачу коштів за роботу понаднормовий час.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції під час вирішення спору у даній справі та при ухваленні судового рішення, було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову ОСОБА_1

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст..205, ст..207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області задовольнити

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 липня 2009 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Новоукраїнського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів починаючи з наступного дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 05 жовтня 2010 року

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко