Справа № П/811/3584/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 рокусправа № П/811/3584/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Маловисківського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення матеріального забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

Маловисківський районний центр зайнятості звернувся до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріального забезпечення на загальну суму 16959,83 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив постанову окружного суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач на момент звернення до служби зайнятості був підприємцем (зайнятою особою) і отримував допомогу по безробіттю.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звертався до Маловисківського районного центру зайнятості із заявами від 08.07.2005 р., від 16.10.2007 р., 17.11.2009 р., від 21.02.2012 р. за сприянням у працевлаштуванні, в яких вказував, що на момент подання даних заяв не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

На підставі поданих заяв в періоди з 08.07.2005 р. по 12.09.2006 р., з 16.10.2007 р. по 14.10.2008 р., з 17.11.2009 р. по 07.03.2011 р. та з 21.02.2012 р. по 09.04.2012 р. відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості та йому, відповідно довідок було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у загальному розмірі 16959,83 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт припинення підприємницької діяльності на момент звернення до районного центру зайнятості підтверджено наявними матеріалами справи. Затримка в реєстрації припинення діяльності фізичної особи як підприємця не зобов'язує останнього відмовитись від працевлаштування та отримання матеріального забезпечення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у зв'язку з наступним.

Згідно до п.1 ст.6, п.1 ст.7, п.1 ст.22, ст.23 Закону №1533-ІІІ та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. №307 (далі - Порядок №307), застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Допомога по безробіттю надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними, та призначається центрами зайнятості, на які покладено функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем перебування безробітного на обліку.

Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 №803-XII (далі за текстом - Закон №803-XII, в редакції чинній на час призначення відповідачу допомоги) встановлено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до п.б" ч.3 ст.1 Закону №803-XII в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які, зокрема, самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

З викладеного вбачається, що позовні вимоги позивача зводяться до того, що відповідач в порушення вказаних норм займався підприємницькою діяльністю, що в даному випадку є перешкодою для отримання матеріального забезпечення безробітною особою. Це в свою чергу тягне за собою неправомірне отримання відповідачем такого забезпечення.

При звірці баз даних безробітних громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивачем виявлено, що відповідач у періодах перебування на обліку в центрі зайнятості був зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що було складено акт №103 від 11.09.2014 р. (а.с.17).

15.09.14р. директором Маловисківського центру зайнятості прийнято наказ № 209 "Про відшкодування коштів", в якому зазначено відшкодувати за рахунок ОСОБА_1 16959,83 грн., а в разі відмови від добровільного повернення даних коштів, забезпечити їх стягнення (а.с.16).

16.09.14р. на адресу відповідача направлено претензію №04-24/669/06 і запропоновано повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 16 959,83 грн. як таку, що виплачена на підставі недостовірних даних (а.с.18-19).

Зібраними у справі матеріалами встановлено, ОСОБА_1 07.06.02 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, а 08.07.14 р. державним реєстратором внесено запис №3000364 про припинення підприємницької діяльності відповідача за власним рішенням (а.с.20-21).

30.06.2005 р. відповідачем на ім'я державного реєстратора Маловисківської районної державної адміністрації подано заяву (оригінал заяви, яка посвідчена нотаріусом, оглянуто в судовому засіданні), згідно якої ОСОБА_1 просив зареєструвати припинення його підприємницької діяльності за власним рішенням. Також, відповідачем було сплачено державне мито за проведення вказаних реєстраційних дій (а.с.35-36).

Згідно довідки Маловисківської МДПІ вбачається, що відповідача було знято з податкового обліку 01.07.2005 р. за власним рішенням від 30.06.2005 р. №1 (а.с.37), згідно довідки від 30.06.2005 р. №39 (а.с.38) відповідач не зареєстрований у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Матеріалами реєстраційної справи відповідача, також підтверджено факт подання ним у 2005 році заяви про реєстрацію припинення його підприємницької діяльності (а.с.62-63) та факт того, що проведення даної реєстраційної дії здійснено лише у липні 2014 р. (а.с.64). Тобто процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача розпочалась лише через 9 років з дня виникнення обов'язку у державного реєстратора. Тому такий строк не можна вважати розумним з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №755- IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі, зокрема прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Статтею 47 Закону №755- IV встановлено порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням (в редакції на час подання відповідачем заяви про припинення підприємницької діяльності).

Для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

З викладеного вбачається, що фактичними обставинами та зібраними у справі доказами, відповідач на момент подання заяв про сприяння в працевлаштуванні та отримання матеріального забезпечення не міг здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати у зв'язку з цим матеріальну вигоду, а тому висновок про неправомірність дій відповідача у зв'язку з отримання матеріального забезпечення безробітного є безпідставним.

Таким чином, суд доходить висновку, що в колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова