Справа № 16596/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2010 р. справа № 2а-183/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постанову ЦентральноМіського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2-а-183/09 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Центрально Міського районну м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про поновлення строку для звернення до суду та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою ЦентральноМіського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2009 року в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

З зазначеною постановою не погодились позивачі та подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення їх позивних вимог.

Апеляційна скарга позивачів мотивована тим,що судом першої інстанції порушенні норми матеріального та процесуального права, не враховані ст. ст. 8, 22 Конституції України, а також ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Судом не прийнято до уваги Рішення Конституційного Суду України № 6-рп /206 від 09.07.2006 р. і № 10-рп/2008від 22.05.2008 р., та Постанова Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу Пенсійного фонду, яким порушено право позивача на отримання у 2006-2009.р. передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі перебувають на обліку в управління Пенсійного фонду України в Пенсійного фонду України в ЦентральноМіського районну м.Кривого Рогу Дніпропетровської області та мають статус «дитини війни». Правильно встановлено судом, що позивачі маючи статус «дитини війни»згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01 січня 2006 року, мають право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтовуючи рішення щодо вимог позивачів, які стосуються 2006 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19 січня 2006 року) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії "дітям війни", то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що вимоги позивачів, які стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Погоджується колегія суддів також з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволені їх вимог за період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року, та за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, оскільки на момент здійснення виплат позивачам підвищення до пенсії у вказані періоди часу були чинними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які на час виплати призупиляи дію статті 6 (у 2007 році) та встановлювали інший розмір виплати (у 2008 році) та були визнані неконституційними з 09.07.2007 р. у 2007 році, та з 22.05.2008 р. у 2008 році. Колегія суддів вважає, що суми виплат, здійснених позивачам у період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 21.05.2008 рік відповідають розміру, визначеному діючому на час виникнення спірних відносин законодавству.

Правильно судом першої інстанції відмовлено позивачам у задоволені їх вимог за пропуском ними строку звернення до суду за захистом порушених відповідачем їх прав на отримання підвищення до пенсії у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулись до адміністративного суду з позовом 18.03.2009 р. (а.с.3), ставлячи на вирішення суду вимогу про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом своїх прав. На обґрунтування вказаної вимоги позивачі вказували, що про порушення своїх прав на отримання підвищення до пенсії тривало понад рік, але про це їм стало відомо тільки після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. та висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації. Проте, відповідачем не була перерахована призначена їм пенсія, а було їм повідомлено про належні виплати, тому вважають, що з вини відповідача їм не виплачувалася вказана допомога.

У той же час, позивачі не навили обґрунтувань того, що дізнавшись про порушення своїх прав після публікації рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р., вони звернулись до суду за захистом своїх прав лише у березні 2009 року.

Відповідач в письмових запереченнях проти позову (а.с.20-27) просив застосувати строки давності звернення до адміністративного суду, і на обґрунтування цих вимог посилався на те, що Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. було опубліковано в різних засобах масової інформації, у тому числі і в Офіційному віснику України в № 52, а позивачі не навели доводів щодо поважності причини пропуску річного строку звернення до суду.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачі про порушення свого права, якщо вони вважали його порушеним, повинні були дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їм територіальним органом ПФУ першої виплати підвищення до пенсії, після публікації вказаного рішення Конституційного Суду України. Юридична необізнаність позивачів не може бути визнана поважною причиною пропущення ними строку звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Наведені позивачами в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не можуть слугувати підставою для визнання пропущеного ними строку звернення до суду з поважних причин і відповідно у суду не було підстав для задоволення їх позову.

Стосовно відмови суду першої інстанції позивачам у задоволені їх вимог про захист порушених прав за період 2008-2009 р.р., колегія суддів вважає рішення суду в цій частині помилковим та таким, що підлягає скасуванню виходячи з нижченаведеного.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№ 107-VI від 28 грудня 2007 року було внесено зміни до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та викладено вказану норму в наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Таким чином, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону від 1 січня 2008 року, яка була чинною на момент здійснення виплати) підвищення до пенсії «дітям війни»виплачувалося у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"(справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 -22, 24 -34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (частина 2 резолютивної частини Рішення).

Згідно з частиною 5 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 22 травня 2008 року (з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008) втратила чинність норма щодо внесення змін до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Після 22 травня 2008 року, і, відповідно, на момент нарахування та здійснення виплати Позивачам підвищення до пенсії як «дітям війни», підлягало застосуванню положення саме статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Необхідно зазначити, що Конституція України не містить положень про недійсність законів, інших правових актів чи окремих положень, у випадку визнання їх неконституційними, а наголошує, що вони втрачають силу. Дефініції "визнання акту органу влади недійсним" та "визнання акту таким, що втратив силу" не є тотожними.

Наслідком визнання акту органу влади недійсним у судовому порядку є його відміна з моменту видання та, відповідно, не спричиняє будь -яких юридичних наслідків. Права та обов'яки, що виникли із акту органу влади, який визнано недійним, вважаються такими, що не грунтуються на законодавстві з моменту їх виникнення.

Наслідком визнання акту таким, що втратив силу через встановлення його незаконності є припинення його дії. Саме до таких наслідків згідно Конституції України призводить визнання правового акту неконституційним. Тобто, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп).

Резюмуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те що починаючи з 22.05.2008 р. є чинними нормативно-правові акти, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір підвищення до пенсії (а саме - Закон України «Про соціальний захист дітей війни», та Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік») .

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Оскільки чинним законодавством України, зокрема, Конституцією України, не передбачено розмежування нормативно-правових актів на загальні та спеціальні, відтак, виходячи з принципів теорії держави і права, застосуванню підлягає той закон (норма), який останній регулює суспільно-правові відносини.

Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосовуються положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік»не було встановлено обмежень щодо застосування положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а Кабінет Міністрів України не скористувався наданим йому право на встановлення розміру підвищення на період 2009 року. Крім того, з огляду на пріоритетність застосування норми Закону, а не підзаконного акту (яким є постанова уряду) застосуванню у період 2009 року підлягала норма статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що нарахування та виплата позивачам підвищення до пенсії у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та у період 2009 року відповідач повинен був керуватися лише приписами спеціальної норми закону, тобто статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не іншими нормативними актами

Що стосується доводів відповідача про те, що поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується "дітей війни" відповідно до ст. 6 Закону, то вони є безпідставними. Положення ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону.

При вирішенні даної справи колегія суддів керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, недоотримані позивачами суми підвищення до пенсії за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та у період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року підлягають перерахунку і виплаті відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто 30 відсотків мінімальної пенсії за віком

Крім того, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про неможливість зобовязання відповідача вчиняти певні дії на майбутнє, оскільки у суду відсутні відомості про порушення прав позивачів у період 2010 року, та наміру відповідача порушувати їх права у майбутньому.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу відповідача на його обовязок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ст.19 Конституції України). Тобто, відповідач повинен нараховувати та виплачувати позивача підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком до моменту внесення змін в редакцію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2009 року скасувати, та прийняти нову постанову якою

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в ЦентральноМіського районну м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині відмови у донарахуванні та виплаті їм підвищення до пенсії, передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»на час виплати за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., та з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в ЦентральноМіського районну м.Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок і забезпечити виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суми недоотриманого ними підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»на час виплати за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., та з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р..

В іншій частині позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовити захист дітей війни»у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 2006-2007року

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судом рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 червня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_4

ОСОБА_5А