Справа № 37479/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2010 р. справа № 2а-2875/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобовязання нарахувати підвищення до пенсії як «Дитині війни», -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області та просив відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за період з 01.01.2006 року по 30.06.2009 року, зобовязати відповідача здійснювати виплату як дитині війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2009 року позовні вимоги задоволенні частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення підвищення та виплати до пенсії соціальної допомоги на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, зобовязано відповідача здійснити щомісячне нарахування та виплату підвищення до пенсії соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням положення ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року в подальшому. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України №2195-ІV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» (надалі по тексту Закон), та має статус «дитини війни», що підтверджується посвідченням.

Згідно статті 6 Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Дію статті 6 цього Закону було зупинено на 2006 рік відповідно п.17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20 грудня 2005 року № 3235-IV. Проте, Законом України від 22 березня 2006 року №3367-IV «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік»було внесено зміни та виключено п.17 ст.77 зазначеного закону. Ці зміни набули законної сили через 10 днів після опублікування 22 березня, тобто 2 квітня 2006 року було відновлено дію ст. 6 в редакції від 1 січня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними 19 січня 2006 року) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений ОСОБА_2 Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 Міністрів України у 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії «дітям війни», що у свою чергу виключало можливість збільшення пенсії «дітям війни».

Отже судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог за період 2006 року.

Дію ст. 6 Закону на 2007 рік було зупинено ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік»(з урахуванням положень п. 12 ст. 71 нього Закону) та визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, дію ст. 6 закону України №2195-ІV було відновлено з 09 липня 2007 року.

Отже, підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 6 Закону України №2195-ІV викладено в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»N 107-VI від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195-ІV в новій редакції. Таким чином, дію ст. 6 закону України №2195-ІV було відновлено з 22 травня 2008 року. Отже відповідач повинен був з цього часу нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії відповідно до Закону.

Доводи апелянта стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як «діти війни»не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій «дітей війни»здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є неправильним виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Суд зауважує, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, котра базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством на певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження па підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»рішення щодо призначення, донарахування та перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Проте, задовольняючи позовні вимоги за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.208 року по 24.08.2008 року, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності. Проте, колегія суддів даний висновок суду вважає помилковим, оскільки ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Підвищення пенсії, щодо якої заявлені вимоги позивачем не нараховано, а тому слід застосовувати річний строк звернення до суду.

В позовній заяві позивач зазначає, що його не було повідомлено про належні йому як дитині війни виплати, тому про факт порушення прав йому стало відомо лише після висвітлення зазначених подій в засобах масової інформації. Проте, ці обставини не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки рішення Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року, на яке посилається позивач, було належним чином оприлюднене в засобах масової інформації. А позивач звернувся до суду першої інстанції лише в 2009 році, тобто більше ніж за рік після того як він повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Зважаючи на це, не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, в частині позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.208 року по 24.08.2008 року необхідно позивачу відмовити у звязку із пропуском строку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає частковому скасуванню в частині задоволених позовних вимог за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 208 року по 24 серпня 2008 року.

Крім того, зважаючи на те, що з січня 2008 року відповідач виплачував позивачеві підвищення до пенсії у розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком, з метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне уточнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2009 року в частині визнання протиправною бездіяльності управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області щодо нездійснення підвищення та виплати пенсії ОСОБА_1 на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 208 року по 24 серпня 2008 року, зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області здійснити щомісячне нарахування та виплату підвищення до пенсії соціальної допомоги ОСОБА_1 в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 208 року по 24 серпня 2008 року скасувати, відмовивши в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Абзац третій резолютивної частини постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2009 року викласти в наступній редакції: «Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати починаючи з 25 серпня 2008 року з урахуванням виплачених сум».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_3