Справа № 18612/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2010 р. справа № 2а-81/2009
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.
суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.
при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на оздоровлення, -
В С Т А Н О В И Л А :
Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та перебуває на обліку у відповідача. У 2003-2006 роках позивач мав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії. У квітні 2007 року позивач був визнаний інвалідом ІІІ групи та учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.7). В рахунок виплат грошової допомоги на оздоровлення відповідачем було виплачено позивачу в жовтні 2003 року 26,70 грн., в серпні 2004 року 26,70 грн., в березні 2005 року 26,70 грн., в жовтні 2006 року 100,00 грн., в червні 2007 року 100 грн. В рахунок виплати одноразової компенсації позивачу було виплачено в грудні 2007 року 189 грн. 60 коп. (а.с.5).
Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - пять мінімальних заробітних плат; 3 категорії три мінімальні заробітні плати.
Що стосується позовних вимог за період 2003-2005 років колегія суддів виходила з наступного.
Ухвалою суду від 07 квітня 2009 року позивачу було поновлено строк звернення до суду, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання відповіді на письмову заяву. Проте колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, оскільки позивач отримував допомогу на оздоровлення в жовтні 2003 року, серпні 2004 року та березні 2005 року, отже щороку, з моменту виплати допомоги у розмірі меншому ніж це встановлено ст. 48 Закону України № 796-ХІІ він повинен був дізнаватись про порушення своїх прав.
Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.
В запереченнях на позовну заяву (а.с. 21) відповідач вказував на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, та просив на цій підставі відмовити в задоволенні позову.
Пунктом 30 ст. 71 Законом України "Про Держаний бюджет України на 2007 рік" №489-V, було зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-7 частин першої та четвертої ст. 48 Закону України № 796-ХІІ. Проте, рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року п. 30 ст. 71 Закону України №489-V, було визнано неконституційним, та поновлено дію статті 48 Закону № 796 з 09 липня 2007 року.
Виплата за 2007 рік була проведена у червні 2007 року, таким чином відповідач діяв правомірно.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимоги за період 2003 2007 роки слід відмовити, а тому постанову суду в цій частині слід скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог за пропуском строку.
Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 48 Закону України № 796-ХІІ було викладено в такій редакції:
"Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України". Проте, рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вищенаведене положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано неконституційним та з 22 травня 2008 року поновлено дію ст. 48 Закону №796.
Отже, на час виплати спірної суми за 2008 рік (березень 2008 року) діяли два рівнозначні Закони, а саме: Закон №796 та Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення у березні 2008 року повинен був застосовувати положення діючого на той період Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки зупинення дії ст.48 Закону № 796-ХІІ визнане неконституційним з 22 травня 2008 року.
За таких обставин відповідач провів виплату допомоги на оздоровлення за 2008 рік відповідно до, діючого на час виплат, Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Згідно ч. 1 ст. 48 Закону №796 визначено, виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи в наступних розмірах: інвалідам І групи 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи 30 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до ст. 67 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.
Встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення до липня 2005 року не збільшувався, в той час як Законами України "Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік", "Про Державний бюджет України на 2004 рік", "Про Державний бюджет України на 2005 рік", «Про Державний бюджет на 2007 рік»розмір мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово. Визначені наведеною постановою та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри щорічних грошових виплат на оздоровлення значно нижчі за відповідні, передбачені ст. 48 Закону України № 796-ХІІ, кратні розміри мінімальної заробітної плати, і тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, до спірних правовідносин слід застосовувати нормативний акт вищої юридичної сили - Закон України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
Враховуючи, що виплата одноразової компенсації учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи були виплачені, позивачу після прийняття Конституційним Судом рішення № 6-рп/2007 ( в грудні 2007 року), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачу сум одноразової компенсації в меншому розмірі.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначено розмір одноразової компенсації, яка підлягає виплаті на користь позивача, а відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством, тому судом першої інстанції його дії обґрунтовано визнано протиправними.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття частково неправильного рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду скасувати в частині визнання неправомірними дій відповідача по виплаті ОСОБА_1 сум допомоги на оздоровлення за період 2003-2005, 2007 роки, та стягнення з відповідача недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за період 2003-2005,2007 років. В задоволені цих позовних вимог необхідно відмовити, оскільки за 2003-2005 роки позивач пропустив строк звернення до суду, а за 2007-2008 роки виплати проведені у відповідності до норм законодавства які діяли на момент виплати.
Доводи апеляційної скарги про правомірність дій відповідача та виплату одноразової компенсації у розмірі 189,60 грн., спростовуються висновками наведеними вище та протирічать законодавству.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2009 року в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області по виплаті ОСОБА_1 сум щорічної допомоги на оздоровлення за період 2003-2005, 2007 роки та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за період часу 2003-2007 років скасувати відмовивши в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Абзац четвертий резолютивної частини постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2009 року викласти в наступній редакції:
Відмовити ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня проголошення.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2