Справа № 21531/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. справа № 2а-823/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-823/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації про стягнення допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 р. по 31 грудня 2007 року та зобовязано відповідача зробити позивачці перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 року згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року з урахуванням встановлених статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити не донараховані суми щомісячної допомоги. В іншій частині позову судом відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації не погоджуючись з зазначеним рішення суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частинах: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 р. по 31 грудня 2007 року; зобовязати відповідача зробити позивачці перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 року згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року з урахуванням встановлених статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити не донараховані суми щомісячної допомоги.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що при прийнятті рішення судом не була дана належна оцінка поясненням відповідача щодо позову ОСОБА_1 в частині дії положень Бюджетного кодексу України, а також Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими змінювався розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачувалася відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми», та приписів постанов Кабінету Міністрів України № 32 від 16.01.2007 р. і № 13 від 11.01.2007 р., відповідно до яких діяв відповідач при призначенні та виплаті позивачці вказаного виду допомоги. Посилаючись на фінансування даного виду допомоги з державного бюджету та відсутність у управління можливості самостійно, без внесення відповідних змін до чинного законодавства, збільшити видатки на виплату державної соціальної допомоги. Вказує на безпідставне незастосування судом першої інстанції до вимог позивачки положень статті 99, 100 КАСУ.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації у звязку з народженням нею 14.08.2006 року дитини, і у період 2007 р. починаючи з січня їй відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з положень Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати вказаного виду допомоги.

Колегія суддів погоджується з наведеними в мотивувальній частині по постанови суду першої інстанції висновками щодо протиправності бездіяльності відповідача при нарахуванні та виплаті позивачці щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині задоволення вимог позивачки з нижченаведених підстав.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав у лютому 2009 року не обґрунтовуючи при цьому причин пропуску нею строку звернення до адміністративного суду за захистом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.17-18) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду. Проте, суд не звернув уваги на вказані заперечення і в судовому рішенні ніяким чином не обґрунтував поважності причини пропуску позивачкою строку звернення до суду

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. , не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду, оскільки позивачка отримували вказану допомогу починаючи з липня 2007 року щомісячно.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду.

Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені вимог позивачки саме з цих підстав..

В іншій частині, щодо відмови у задоволені позову підлягає залишенню без змін

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня2009 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 та відмовити у задоволені позову до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації

В частині відмови ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації залишити без змін

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3