Справа № 18700/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2010 р. справа № 2а-484/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-484/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про стягнення недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на корить ОСОБА_1 в розмірі меншому ніж передбачено ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради нарахувати і сплатити ОСОБА_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, у відповідності до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»з урахуванням фактично отриманої суми допомоги за зазначений період та стягнуто з місцевого бюджету м.Нікополя на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку позивачкою та Управлінням праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Апеляційна скарга позивачки мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального, які полягають у неврахуванні судом при вирішені спору розяснень Конституційного Суду України та безпідставної відмови їй у захисті права на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період 2008 року, а також щодо стягнення моральної шкоди заподіяної відповідачем у звязку з не виконанням своїх обовязків. Посилаючись на окремі положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України і інші нормативно-правові акти, якими регулювалися у період 2007-2008 р.р. правовідносини у сфері соціального забезпечення сімей з дітьми, позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та сплати їй допомоги у розмірі 4082,01грн. за період 2007-2008 р.р., зобовязавши відповідача сплатити суму допомоги з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 1993,94грн., відшкодувати суму упущеної вигоди за період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року та моральну шкоду за рахунок державного бюджету в розмірі 1000 грн.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що при прийнятті рішення судом не була дана належна оцінка поясненням відповідача щодо позову ОСОБА_1 в частині дії положень Бюджетного кодексу України, а також Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими змінювався розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачувалася відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми». Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач в апеляційній скарзі посилається на неврахування судом обставин пропуску річного строку для звернення до суду.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах менших ніж це встановлено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради у звязку з народженням нею 10.12.2004 року дитини, і у період 2007 р. їй відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та Закону «Про Конституційний Суд України», а також висновків Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., прийшов до правильних висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державною соціальний захист та обовязку держави в особі відповідача забезпечити належний її матеріальний рівень.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині неправомірності дій відповідача та підтвердження права позивачки на отримання щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з дня прийняття Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено змістом Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати вказаного виду допомоги.

Колегія суддів підтримує наведене в оскаржуваному рішенні обґрунтування суду першої інстанції щодо преюдиціальності рішення Конституційного суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норми Закону, що визнаний неконституційним. Суд першої інстанції правильно встановив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. відповідач при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинен був керуватися положеннями ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тобто виходячи із розміру, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Наведені висновки суду першої інстанції узгоджуються з приписами ч.2 ст.150 Конституції України відповідно якої до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України, а ухвалені Конституційним Судом України рішення з питань, передбачених цією статтею, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з 09.07.2007 року по 10.12.2007 року при здійсненні виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення кінцевої дати перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною, оскільки позивачка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною у період з лютого 2005 року по 10.12.2007 року, що підтверджується довідкою (а.с.10) та вказується ОСОБА_1 в позовній заяві (а.с.1).

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції приймаючи постанову у даній справі порушив норми матеріального права, що відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування з прийняттям в частині скасованої постанови нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу - Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради задовольнити частково.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2009 року скасувати в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману нею суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 11 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в наведеній частині.

В іншій частині постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3