Справа № 105/09-2010
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2010 р. справа № 2а-374/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградської області на постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року

у адміністративній справі 2а-374/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградськогої області про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградськогої області здійснити нарахування та виплатити позивачці грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів згідно статті 37 Закону України «Про державну службу»

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає, а постанова суду повинна залишатися без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка працювала в Управлінні Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградськогої області і 09.07.2009 року була звільнена з займаної посади відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про основні засади захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»за станом здоровя.

На час звільнення позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла віку 53 роки 09 місяців, який гарантував їй достроковий вихід на пенсію, відповідно до ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», оскільки до досягнення пенсійного віку позивачки залишалося 01 рік 03 місяця

Пенсія позивачки при наявності стажу держслужби - 14 років 09 місяців 06 днів, була оформлена з 10.07.2009 як державному службовцю за вищевказаною нормою.

На підставі аналізу вищенаведених обставин та змісту статті 37 Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови відповідача за № 3058 від 24.09.2009 р. у виплаті позивачці за її заявою грошової допомоги при виході на пенсію в розмірі 10 місячних посадових окладів з тих підстав, що звільнення позивачки відбулося не за ст.38 КЗпП України, а відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону. Наприклад, при звільненні державного службовця у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі вихідна допомога виплачується йому не за ст. 44 КЗпП, а згідно зі ст. 37 Закону «Про державну службу».

На підставі ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу», державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості твердження відповідача про те, що у нього не було законних підстав для виплати позивачеві зазначеної грошової допомоги, оскільки позивачка була звільнена за п. 2 ст. 40 КЗпП України, а не у разі виходу державного службовця на пенсію за ст.38 КЗпП України

Підстава звільнення позивачки зі служби 09.07.2009 року, в даному випадку, не має значення для вирішення питання щодо виплати грошової допомоги, виходячи з наступного

В преамбулі Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»зазначено, що він гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя, а також у зв'язку з тим, що зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

Проаналізувавши норми ст. 36 Кодексу законів про працю України, ст. 30 Закону України «Про державну службу»можна зробити висновок про те, що немає такої окремої підстави припинення трудового договору та державної служби, як вихід особи на пенсію.

Тому колегія суддів вважає, що для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів визначальним є факт виходу державного службовця на пенсію та припинення ним трудових відносин.

У даному випадку позивачка фактично припинила трудові відносини з відповідачем, потім звернувся до Управління Пенсійного фонду України із документами, необхідними для призначення пенсії державного службовця, а після призначення їй відповідної пенсії звернулася до відповідача із заявою від про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, до якої додала довідку Управління Пенсійного фонду України про призначення їй пенсії державного службовця

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивачка, на момент призначення їй пенсії державного службовця, за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби набула право на достроковий вихід на пенсію відповідно до ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», відповідач зобов'язаний був виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу».

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав жодних належних доказів, якими б підтверджувалася правомірність його відмови у виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач у даному випадку діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, а доводи апеляційної скарги відповідача є непереконливими та такими, що свідчать про помилковість розуміння відповідачем норм матеріального права, що не можу бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олександрійському районі Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3