Справа № 35095/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2010 р. справа № 2а-286/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплати коштів на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до УПСЗН Софіївської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у перерахунку щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991р. №796-ХІІ (надалі по тексту Закон №796), та згідно уточнених позовних вимог - зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату заборгованості щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2003 року по 31.08.2009 року, зобовязання відповідача з 01.01.2009 року проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону №796.

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2009 року позовні вимоги були задоволені частково: визнані протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу перерахувати та виплатити суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ст. 48 Закону №796 за 2003-2005 та 2007-2009 роки, зобовязано відповідача здійснити перерахунок щорічної недоплаченої допомоги на оздоровлення згідно ч. 4 ст. 48 Закону №796 за 2003-2005 та 2007-2009 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати з урахуванням проведених виплат позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС ІІ категорії та забезпечити їх виплату у сумі 11216,60 грн. В частині стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2006 рік відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії та перебуває на обліку у відповідача. Згідно довідки відповідача виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проводились відповідно до Постанов Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - пять мінімальних заробітних плат; 3 категорії три мінімальні заробітні плати.

Дію абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Дію абзацу другого, третього четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V. Проте, зупинення дії абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 на 2007 рік, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 09 липня 2007 року.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI частину четверту ст. 48 Закону №796 викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами.

Відповідно до ст. 71 Закону №796 дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Конституційний суд України в своєму рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначав, що закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Також Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

В 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону №796 діє в редакції, яка була до внесення відповідних змін Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Таким чином, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону №796 і у 2009 році сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562.

Суд першої інстанції поновлюючи позивачу строк звернення до суду керувався ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте положення цієї норми не можна застосовувати доданих правовідносин, оскільки вони стосуються лише сум пенсії, не одержаних своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Виходячи з наведених вимог законодавства суд першої інстанції повинен був захистити порушені права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з серпня 2008 року.

Зважаючи на те, що позивач про порушення своїх прав дізнавався кожного разу при отриманні виплат та поважних причин для поновлення строку звернення до суду не наведено, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог за період 2003-2008 р. слід відмовити, а постанову суду в цій частині скасувати.

Крім того, суд першої інстанції не вирішив позовну вимогу щодо зобовязання відповідача починаючи з 01.09.2009 року проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону №796.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому, тому слід відмовити в цій частині позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за 2003-2005 роки та за 2007-2008 роки та відмові в задоволенні цих позовних вимог, також відмовити в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача починаючи з 01.09.2009 року проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону №796.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за 2003-2005 роки та за 2007-2008 роки та відмовити в задоволенні цих позовних вимог, також відмовити в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача починаючи з 01.09.2009 року проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону №796.

В частині задоволення вимог за 2009 рік - постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 9 червня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2