Справа № 8652/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2010 р. справа № 2а-79/09
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.
суддів: Стежко В.А. Суховарова А.В.
при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої його представником ОСОБА_2
на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 06 лютого 2009 року у справі № 2а-79/09 за позовом ОСОБА_1, поданого його представником ОСОБА_2 до Національного банку України в особі управління Національного банку України в Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2008 року ОСОБА_2 як представник позивача ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Національного Банку України в особі управління Національного Банку України в Дніпропетровській області, відповідно до якого просила визнати протиправною і скасувати постанову Національного Банку України від 19.09.2008 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого ст.. 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В обґрунтування позову посилалась на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки надання ним, як директором юридичного департаменту ЗАТ КБ «ПриватБанк», копій документів, що містять банківську таємницю, на підставі п.4.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. №276, суперечило б вимогам актів законодавства вищої юридичної сили ст.62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»та ст.8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом». Крім того, Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління НБУ від 14.07.2004р. № 267 та ст.71 Закону України «Про банки та банківську діяльність», не передбачений порядок надання на винос за межі установи банку документів, що містять банківську таємницю.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 06 лютого 2009 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, поданого його представником ОСОБА_2, було відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування судом обставин справи, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що у період проведення перевірки інспекційною групою Національного банку України, ЗАТ КБ «ПриватБанк»не перешкоджав у її проведенні, були надані запитувані документи у повному обсязі, що давало можливість відобразити необхідну інформацію у Довідці за результатами проведеної перевірки. Також, ЗАТ КБ «ПриватБанк» були підготовлені та направлені на імя керівника інспекційної групи Національного Банку України, відповіді на запити з поясненнями та запереченнями. Однак Довідки з питань проведення перевірки з відповідного напрямку діяльності банку до цього часу Банком не отримано. Посилався апелянт і на те, що норми п.п. 4 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 17 липня 2001 року №276 діють лише в частині, яка не суперечить Закону, як акту вищої юридичної сили, а саме - ст.. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»та ст.8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом». А тому надання копій документів, що містять банківську таємницю та право виносити їх із приміщення банку на підставі вищезазначеної Постанови № 276 Національного Банку України суперечить нормам вищевказаних Законів, що відповідно, виключає наявність протиправної поведінки та накладення стягнення на ОСОБА_3
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. При цьому пояснив суду, що для з»ясування питання щодо кола осіб, які залучались до проведення перевірки та хто був призначений керівником інспекційної групи, з»ясування переліку об»єктів цієї перевірки, ним не може бути надано до суду відповідні документи, у зв»язку з відсутністю такого розпорядження в Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області, про що надав довідку ( а.с.104).
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 займає посаду директора Юридичного департаменту Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».
Згідно протоколу від 05 вересня 2008 року, складеного керівником інспекційної групи, начальником відділу перевірок операційно-технологічного ризику управління інспектування банків 1 та 2 груп Департаменту інспектування банків Національного Банку України ОСОБА_4 , при здійсненні інспектування Банку виявлено здійснення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме, недотримання ним, як посадовою особою Банку, відповідно до ст.14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вимог банківського законодавства та нормативно-правового акту Національного банку України, а саме, статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»та пункту 4.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276, яке полягало в тому, що на запити Національного Банку України щодо надання для підтвердження порушень копій документів, завірених Банком, з метою доручення їх до матеріалів перевірки, Банк відмовив у наданні витребуваних документів (а.с.18-19).
Як слідує із другого протоколу від 05 вересня 2008 року, складеного заступником відділу перевірок банків Департаменту з питань запобігання використанню банківської системи для легалізації кримінальних доходів та фінансування тероризму Національного Банку України ОСОБА_5, 20 серпня 2008 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення в частині порушення особою, визначеною Банком, згідно наказу Голови Правління Банку №2566 від 23.11.2005, відповідальною за надання інформації та документів на запити державних органів, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, а саме: частини шостої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»і абзацу пятого та сьомого п.4.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року №276, яке пролягало в тому, що директором Юридичного департаменту ОСОБА_1 було надано лист від 20.08.2008 року про те, що ЗАТ КБ «ПриватБанк»позбавлений правових підстав надання копій витребуваних документів (а.с.20-23).
19 вересня 2008 року заступником начальника управління Національного банку України в Дніпропетровській області ОСОБА_6, на підставі вищевказаних протоколів про вчинення адміністративного правопорушення від 05 вересня 2008 року, було винесено Постанову №12-329/13 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700грн. (а.с.6-16)
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову , суд першої інстанції послався на те, що, оскільки позивач, будучи посадовою особою ЗАТ КБ «ПриватБанк», всупереч вимогам п.4.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, відмовив інспекторам НБУ, що у межах своїх повноважень здійснювали інспектування банку, у наданні копій документів, що підтверджують виявлені правопорушення, то його дії правильно кваліфіковані відповідачем як такі, що утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитись, оскільки він зроблений без урахування усіх фактичних обставин справи, які стосуються спірних правовідносин та з невірним застосуванням норм матеріального права.
Як зазначено в статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до ст.. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язана з»ясувати: чи було скоєно правопорушення, чи винна дана особа в його скоєнні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності…
Статтею 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення керівниками банків або іншими особами, які відповідно до закону можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України або здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, - тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вказаної статті свідчить про те, що субєктами вказаного правопорушення є керівники банків та інші особи, які відповідно до закону можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України.
ОСОБА_1, займаючи посаду директора Юридичного департаменту Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», не є керівником Банку. Вказане підтверджується і змістом протоколів про адміністративні правопорушення та оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1В до адміністративної відповідальності.
До інших осіб, які можуть бути обєктом перевірки Національного банку України, належать: 1) власник істотної участі у банку, 2) особа, що придбала істотну участь у банку.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не є субєктом правопорушення, яке передбачене ст.. 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення
Посилання представника відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що, оскільки ОСОБА_1 згідно з наказом Голови Правління Банку від 23.11.2005 №2566, є особою, відповідальною за надання інформації та документів на запити державних органів, то він має нести адміністративну відповідальність, передбачену статтею 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнається колегією суддів безпідставним та таким, що спростовується вищевказаними нормами діючого законодавства.
Наказ, на який посилається відповідач ( а.с.95,96), носить загальний характер та виданий з метою покращення повсякденної роботи Банку та скорочення строків проходження документів, які надходять до Банку від органів державної влади до Головного офісу і ДРУ, про що зазначено в наказі. Крім того, в даному наказі передбачено, що запити про надання інформації, яка містить банківську таємницю, направляються Першому заступнику Голови Правління, який, в залежності від їх значимості, передає запити Голові Правління банку на розгляд або сам візує відповідні запити для виконання.
Більш того, запити відповідача, за невиконання яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, адресовані на не на імя ОСОБА_1, а на імя керівників Банку Генерального заступника голови Правління Банку та Голові Правління Банку.
На думку колегії суддів, вищевказаний наказ є іще одним доказом того, що ОСОБА_1, який займає посаду Директора Юридичного Департаменту , не є субєктом інкримінованого йому правопорушення.
Оскільки склад правопорушення це наявність обєктивних та субєктивних ознак, а відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому, за таких обставин позивач не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною та скасування постанови Національного Банку України від 19.09.2008 року про визнання його винним у вчинені адміністративного правопорушення , передбаченого ст.. 166-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити і на наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Посилаючись в постанові суду на п.4.1 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року №276 та роблячи висновок про те, що позивач, всупереч вимогам цього Положення відмовив інспекторам НБУ, що у межах своїх повноважень здійснювали інспектування Банку, у наданні копій документів, які підтверджують виявлені порушення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, чи надані відповідачем докази дотримання ним вимог порядку проведення інспекційних перевірок, в тому числі п. 1.8, 3.1, 3.9,3.10, 3.11 вищевказаного Положення, оскільки лише при виконанні своїх службових обовязків під час проведення інспектування у межах здійснення функцій банківського нагляду інспектор Національного банку наділений правами, зазначеними у п. 4.1 Положення.
Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції, у відповідача відсутнє розпорядження щодо проведення планової перевірки ЗАТ КБ «ПриватБанк», визначення керівника та складу інспекційної групи, про що ним надана відповідна довідка ( а.с.104). Не заперечував він і того факту, що станом на теперішній час відсутня Довідка про перевірку, в той час, як згідно п.3.11 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.01.2001 року №276 результати проведеної перевірки, факти та висновки, в тому числі і про виявлені порушення, мають міститися саме у Довідці з питань проведення перевірки з відповідного напрямку діяльності банку.
За таких обставин посилання апелянта на те, що наданню ЗАТ КБ «ПриватБанк»витребуваних обґрунтованих пояснень, з приводу реквізитів нормативно-правових актів, перелічених у запитах, вимоги яких, на думку інспектора Національного банку України, були порушені, перешкоджала та перешкоджає відсутність детальних відомостей про самі факти порушень, посилань на відповідні конкретні документи, які б підтверджували наявність таких фактів, визнаються колегією суддів обгрунтованими.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 06 лютого 2009 року - скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1, поданий його представником ОСОБА_2 - задовольнити.
Постанову Національного Банку України від 19.09.2008 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_1 визнати протиправною та скасувати .
Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 25 січня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: В.А.Стежко

ОСОБА_7