Справа № 42327/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2010 р. справа № 2а-1395/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2008 року

у адміністративній справі № 2а-1395/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, сплату недорахованих сум виплат допомоги на народження дитини, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 державної допомоги сімям з дітьми за 2007 рік; стягнуто з відповідача на користь позивачки недоотриману суму одноразової державної допомоги при народженні дитини, у розмірі 1365,38 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивачки недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 21 серпня 2007 року по грудень 2007 року включно, у розмірі 1620,01 грн.; а також стягнуто з бюджету міста Павлоград Дніпропетровської області на користь позивачки судові витрати розмірі 29,85 грн. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»повинна виплачуватись лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст. 95 Конституції України будь які видатки визначаються виключно законами Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачується допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є неправомірні дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2007-2008 року державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірах менших ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у звязку з народженням нею 07.06.2007 року дитини, і у період з серпня 2007 р., їй відповідачем нараховувалася і виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та висновків Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державою соціальний захист і обовязку держави в особі відповідача забезпечити належний її матеріальний рівень.

Колегія суддів погоджується з постановою суду першої інстанції в частині неправомірності дій відповідача щодо неврахування положень рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також в частині наявності підстав для відновлення прав позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з 21.08.2007 року по грудень 2007 року. оскільки при прийнятті рішення суд правильно керувався положеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону.

Ухвалено Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., є остаточним і не може бути оскаржене, відповідно є обовязковим до виконання на території України, тому відповідач зобовязаний був нарахувати і виплачувати позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років з 21.08.2007 року по грудень 2007 року.

Наведене повністю узгоджується з п. 2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р., в якій зазначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Обовязок відповідача забезпечити виконання ухваленого Конституційним Судом України рішення також впливає з положень ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України.

Відповідно до ст.1 «Про державну допомогу сімям з дітьми»громадяни України, в сімях в яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадку та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст. 5 цього Закону встановлено, що всі види державної допомоги сімям з дітьми, крім допомоги у звязку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сімям з дітьми є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльності має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сімї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сімям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 21.08.2007 року по грудень 2007 року щомісячної державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі нижчому, ніж це визначено законом, колегія суддів вважає, що відповідач ігноруючи висновки Рішення конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та положення діючої з 09.07.2007 року статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», тим самим проявив у вказаний період часу бездіяльність.

За наведених обставин правильними є висновки суду першої інстанції щодо обовязку відповідача до нарахувати та виплатити позивачці суму недотриманої нею державної допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у липні вересні 2007 р. суму у розмірі 463 грн. щомісячно та у жовтні грудні 2007 р., суму у розмірі 470 грн., щомісячно, за відрахунком отриманих позивачкою сум допомоги у вказаний період часу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції у вищенаведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою судове рішення відповідає вимогам матеріального закону, тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині визначення способу захисту прав позивачки шляхом стягнення на її користь конкретно визначеної суми допомоги по догляду за дитиною. У такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

У разі встановлення судом факту протиправних дій або бездіяльності відповідача призначити та донарахувати допомогу по догляду за дитиною до трьох років, суд має зобовязати відповідача вчинити певні дії. Тобто суд, встановивши порушення відповідачем закону при визначені розміру допомоги, повинен примусити субєкта владних повноважень до належного виконання ним обовязку щодо призначення та до рахування сум допомоги.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень відповідача.

Згідно до вимог ст. ст. 2,11,162 КАС України визначений адміністративним судом спосіб захисту прав позивача не обовязково має збігатися з тим, що було обрано позивачем при звернені до суду. Адміністративний суд має повноваження на захист прав позивача вийти за межі позову і визначити спосіб захисту відповідно та в межах визначених в КАС України повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачки стосовно стягнення конкретно визначеної суми допомоги та для відмови у задоволені позову в цій частині, з прийняттям нової постанови про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Також колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині задоволення вимог позивачки з нижче наведених підстав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст. ст. 99, 100 КАС України та обставинам справи, за якими позичка після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік », але до суду звернулась за захистом своїх прав 10 жовтня 2008 року не обґрунтовуючи при цьому причин пропуску нею строку звернення до адміністративного суду за захистом (а.с. 2).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.19), в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволенні позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду. Проте, суд не звернув уваги на вказані заперечення і вважає поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року, та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07. 2007 року №52).

Закони, інші нормативно правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч 1. ст.71 КАС України обовязок доказування обставин, на яких ґрунтується вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь- яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 21.08.2007 р. до 09.10.2007р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду, оскільки позивачка отримувала вказану допомогу починаючи з серпня 2007 року щомісячно.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного з цим позовом і поважних причин пропуску такого стоку не вбачається.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 21.07.2007р. до 09.10.2007р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, а також в частині стягнення судового збору у сумі 26,45 грн.

Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2008 року - скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової державної допомоги при народженні дитини, у розмірі - 1365,38 грн.; стягнення з управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 21 серпня 2007 року по грудень 2007 року включно, у розмірі 1620, 01 грн.; а також стягнення з бюджету міста Павлоград Дніпропетровської області на користь позивачки судові витрати в розмірі 26,45 грн., та відмовити в цій частині позивних вимог.

В іншій частині постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2008 року щодо визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області з не нарахування та не виплати ОСОБА_1 державної допомоги по за дитиною до досягнення нею трирічного віку залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3