Справа № 2а-2413/12/1370
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 108807/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2012 року у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова(тепер Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання видати Свідоцтво платника єдиного податку,

в с т а н о в и в:

СПД-ФО ОСОБА_1 20.03.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Галицькому районі м. Львова в якому просив: визнати неправомірними дії щодо відмови у застосуванні спрощеної системи оподаткування на підставі поданої відповідної заяви від 13.01.2012 року; скасувати рішення викладене у листі №1127/17-119 від 25.01.2012 року про надання відмови у застосуванні спрощеної системи оподаткування з 01 січня 2012 року; зобов'язати видати Свідоцтво платника єдиного податку з 01 січня 2012 року на підставі поданої позивачем Заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 13.01.2012 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги СПД-ФО ОСОБА_1 вказує на відсутність законодавчо визначених підстав для прийняття податковим органом рішення про відмову у видачі свідоцтва платника єдиного податку, з огляду на той факт, що обраний позивачем вид господарської діяльності, який згідно КВЕД ДК 009:2005 належить до підкласу 52.48.2 «роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами» не входить до переліку видів діяльності щодо яких відповідно до підпункту 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України встановлені обмеження на їх здійснення в рамках спрощеної системи оподаткування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова викладене у листі №1127/17-119 від 25.01.2012р. про відмову СПД-ФО ОСОБА_1 у застосуванні спрощеної системи оподаткування з 01 січня 2012 року. Зобов'язано ДПІ у Галицькому районі м. Львова видати СПД-ФО ОСОБА_1 Свідоцтво платника єдиного податку з 01 січня 2012 року на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 13.01.2012 року. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДПІ у Галицькому районі м. Львова оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт звертає увагу на те, що Законом, який визначає правові основи і принципи державного регулювання видобутку виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України від 18 листопада 1997 року №637/97-ВР «Про державна регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» ( далі Закон №637/97).

Поняття «вироби з дорогоцінного металу» визначено в Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 244 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.03.2004 року за №369/8968 ( далі Інструкція № 244).

Так, виріб з дорогоцінного металу - це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів (золота, срібла, платини, паладію), який використовується як прикраса або предмет побуту.

Таким чином, виходячи із змісту понять «дорогоцінні метали» та «дорогоцінне каміння», визначених Законом № 637/97 та обмежень встановлених ПК України, щодо неможливості переходу на спрощену систему оподаткування осіб які займаються продажем дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння, та виду господарської діяльності, яким займається позивач - роздрібні торгівля годинниками та ювелірними виробами, цей вид діяльності підпадає під дію вказаної статті

В свою чергу, оскільки, стаття 291 ПК України не містить розмежувань по виду діяльності ті немає посилання на Національний класифікатор України ДК 009:2005, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року №375, то вона повинна застосовуватись до суб'єктів господарювання незалежно від того чи підпадають вони під дію Закону № 637/97 чи здійснюють торгівлю ювелірними виробами.

Колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 подано 13.01.2012 року до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, в якій відповідно до вимог п. 3 Порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675, поряд з іншими відомостями вказано види господарської діяльності, обрані фізичною особою - підприємцем згідно з КВЕД ДК 009:2005, а саме: 52.48.2 роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах.

Листом від 25.01.2012р. №1127/17-119 ДПІ у Галицькому районі м. Львова надала відмову позивачу у застосуванні спрощеної системи оподаткування при здійсненні торгівлі ювелірними виробами. Вказана відмова мотивована тим, що згідно підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

В порядку адміністративного оскарження відмови до ДПС у Львівській області, остання листом від 28.02.2012р. № К-24/17-1019/28 залишила скаргу позивач без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з перекодування видів економічної діяльності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців : КВЕД-2005 на КВЕД-2010, відповідно до якої такому виду економічної діяльності за КВЕД-2005 52.48.2 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами відповідає КВЕД-2010 47.77 , відтак господарська діяльність, яку здійснює позивач, є іншим, самостійним видом діяльності з окремою класифікацією, який не є тотожним таким видам господарської діяльності як реалізація дорогоцінних металів та реалізація дорогоцінного каміння. Тому види господарської діяльності, які зазначив позивач, не підпадають під дію обмежень встановлених Податковим кодексом України.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, що не враховує чинних норм спеціального закону, що регулює дані правові відносини.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України (в редакції Закону України від 04 листопада 2011 року № 4014-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» (далі - Закон № 4014-VI) не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

ПК України не містить нормативного визначення поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння» та поняття «діяльність з їх видобутку, виробництва та реалізації», а відтак з огляду на вимоги пункту 5.3 статті 5 ПК України для встановлення змісту зазначених понять застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України від 18 листопада 1997 року № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У статті 1 Закону № 637/97-ВР поняття ювелірних виробів розкрито через визначення дорогоцінних металів, якими є золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо), а також через визначення дорогоцінного каміння, яким є природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 637/97-ВР всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Частиною другою статті 14 Закону № 637/97-ВР передбачено, що правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді та виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 244, виробом з дорогоцінного металу є будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений із сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраси або предмети побуту.

Тобто, законодавець розрізняє поняття виробництво ювелірних виробів та реалізація ювелірних виробів, і кожне з даних понять є окремою і достатньою обставиною, яка визначена законодавцем як підстава, що унеможливлює перехід суб'єкта господарювання на спрощену систему оподаткування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що з набранням чинності (1 січня 2012 року) Законом № 4014-VI та до набрання чинності (1 липня 2012 року) Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм», яким внесено зміни до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, особи, які здійснювали реалізацію ювелірних виробів, не мали правових підстав для застосування спрощеної системи оподаткування.

Аналогічну позицію висловлено Вищим адміністративним судом України, зокрема, 02.10.2014 року ( постанова № К/800/35422/14 ) та 27.10.2014 року ( ухвала № К/999/60872/12).

Виходячи із викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2012 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2012 року у справі №2а-2413/12 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук