Справа № 825/1122/15-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1122/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Добрянський В.В. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А
03 червня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Вівдиченко Т.Р.,
Міщука М.С.
при секретарі: Авраменко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та стягнення грошової компенсації,
У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно незарахування позивача на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ;
- визнати неправомірною бездільність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10 грудня 2014 року №575 грошової компенсації замість встановлених норм харчування за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року, від 02 січня 2015 року №02 за грудень 2014 року, від 04 лютого 2015 року №90 за січень 2015 року, від 04 березня 2015 року №169 за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в розмірі 6131,96 грн.;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 6131,96 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову, якою залишити адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації без розгляду внаслідок пропущення строку звернення до адміністративного суду, а у разі визнання судом причин пропуску цього строку поважними залишити позов без задоволення.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу військового комісара Новгород-Сіверсько-Семенівського ОРВК від 18 березня 2014 року, позивач був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду «старший водій» (а.с.5).
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за їхнім бажанням, грошову компенсацію. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 та наказу Міністра оборони України від 09 грудня2002 року № 402, громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, з дня прибуття їх до військового комісаріату забезпечуються харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави.
Згідно з розпорядженням начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України від 07 червня 2012 року № 905, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .
Всупереч вимогам підпункту «н» норми №1 (загальновійськова) постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», Чернігівським ОВК позивача не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого позивач не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством Оборони України.
Згідно розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України від 07 червня 2012 року № 905 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .
В 2014 році харчування за встановленими нормами військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 та військових комісаріатів області, призваних на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації Чернігівським ОВК та в/ч А 2622 забезпечено не було.
В Аудиторському звіті про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10 липня 2012 року по 26 листопада 2014 року (від 26.12.2014 № 234/31/82) зазначено, що втрата доходів на загальну суму 2446343,18 грн. було допущено внаслідок ненарахування та невиплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям Чернігівського обласного військового комісаріату, які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18 березня 2014 по 30 листопада 2014 року. В термін до 26 січня 2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2446343,18 грн (а.с.30-35).
Судом першої інстанції встановлено, що грошова компенсація замість встановлених норм харчування, за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року включно - становить 4545,96 грн., що підтверджується актом взаємозвірки вартості компенсації замість встановленим норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Новгород-Сіверсько-Семенівського ОРВК, а за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року включно - 1585,80 грн., що підтверджується наказами від 02 січня 2015 року №02, від 04 лютого 2015 року №90, від 04 березня 2015 року №169 (а.с.19-40).
Таким чином, права позивача були порушено внаслідок бездіяльності відповідача.
Колегія суддів звертає увагу, що в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати пункту 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Крім того, Наказ №575, відповідно до якого позивач має право на отримання грошової компенсації замість належних норм харчування за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року датований 10 грудня 2014 року. Відповідно, інші накази від 02 січня 2015 року №02, від 04 лютого 2015 року №90, від 04 березня 2015 року №169.
За таких обставин, суд визнає безпідставним посилання відповідача на необхідність залишення даного адміністративного позову без розгляду.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Приписами ст. 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, КАС України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу відповідача Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Повний текст ухвали виготовлено 05.06.2015 р.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Т.Р. Вівдиченко,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Міщук М.С.

Вівдиченко Т.Р.