Справа № 816/1001/15-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1001/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик-Куличок О.Л.,

представника позивача - Благодира І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2015 року позивач Спільне підприємство "Полтавська газонафтова компанія" /далі - позивач, СП "ПГНК"/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкового повідомлення-рішення 17.12.2014 № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставність висновку відповідача про заниження СП "ПГНК" податку на додану вартість на суму 297 989 грн., стверджуючи, що підприємство мало достатні підстави для включення суми ПДВ в розмірі 297989 грн, сплаченої згідно податкового повідомлення-рішення від 2013 року, до податкового кредиту за жовтень 2013 року, незважаючи на те, що зобов'язання не були відображені у податковій декларації за вересень 2013 року. Наголошував, що факт отримання послуг від нерезидента, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача та використання у оподатковуваних операціях, відповідачем не заперечується.

Також звертав увагу на те, що рішення ДФС України про результати розгляду скарги на спірне податкове повідомлення-рішення було підписано головою ДФС України ОСОБА_3, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 120-р від 24.02.2015 був відсторонений від виконання повноважень за посадою голови ДФС України, тому позивач вважає, що не отримав належної відповіді на скаргу, у зв'язку з чим скарга вважається повністю задоволеною на його користь з 27.02.2015.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У письмових запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 № прийнято з огляду на виявлені перевіркою порушення п. 198.2 статті 198, п. 201.12 статті 201 Податкового кодексу України під час формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2013 року. Також зазначав, що ДФС України надала позивачу відповідь на скаргу на податкове повідомлення-рішення у встановлені строки, тому відсутні підстави вважати, що скаргу позивача автоматично задоволено /т.3, а.с. 5 -8/.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

СП "ПГНК" (ідентифікаційний код 20041662) зареєстроване як юридична особа 28.01.1994 /т.1, а.с.109/, перебуває на обліку у Міжрегіональному головному управлінні Міндоходів - Центральному офісі з обслуговування великих платників /т. 3, а.с.35/, має статус платника ПДВ /т.1, а.с. 110/.

27.11.2014 головним державним ревізором-інспектором Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Гуляєвим А.О., відповідно до наказу від 19.11.2014 № 1143 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" /том 3 а.с. 13/, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку СП "ПГНК" з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість, а саме: операцій з нерезидентами, відображених в уточнюючому розрахунку від 05.12.2013 № за жовтень 2013 року.

За висновками перевірки, оформленої актом від 27.11.2014 № 1410/28-10-41-30/20041662, позивачем порушено пункт 198.2 статті 198, пункт 201.12 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду по операціях з нерезидентами, відображених в уточнюючому розрахунку від 05.12.2013 № за жовтень 2013 року /т. 3, а.с. 18-26/.

На підставі акту перевірки від 27.11.2014 № 1410/28-10-41-30/20041662 Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників винесено податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2014, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 446 983 грн 50 коп., з них за основним платежем - 297 989 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 148 994 грн 50 коп. /т.3, а.с. 14/.

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 № 3753/6/99-99-01-04-25 податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 17.12.2014 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення /т. 3, а.с.63-66/.

Позивач не згоден із податковим повідомленням-рішенням № від 17.12.2014, у зв'язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення та обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Із акту перевірки від 27.11.2014 № 1410/28-10-41-30/20041662 суд вбачає, що підставою для висновку податкового органу про заниження СП «ПГНК» суми податку на додану вартість на 297 989 грн стало збільшення позивачем податкового кредиту за жовтень 2013 року на суму 297 989 грн за відсутності декларування податкових зобов'язань по операції з постачання послуг нерезидентом на вказану суму у вересні 2013 року, що суперечить вимогам п. 198.2. ст. 198, п. 201.12. ст. 201 Податкового кодексу України.

Перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.02.2011 між СП "ПГНК" (Замовник) та компанією «Джей Пі Кенні Експлорейшн енд Продакшн Лімітед» (Виконавець, Великобританія), укладено договір про надання персоналу, за умовами якого Виконавець надає, а Замовник приймає послугу з надання персоналу по обслуговуванню та контролю виробничих процесів та фінансово-господарської діяльності Замовника /т. 1, а.с. 57-104/.

В ході виконання договору сторонами складено акт прийому-передачі виконаних робіт від 30.11.2011 щодо надання послуг на загальну суму 213163 дол. США /т. 1, а.с. 105-107/, оплату якої здійснено платіжним дорученням № 8 від 02.02.2012 /т.3, а.с. 212/.

СП "ПГНК" виписано податкову накладну від 30.11.2011 № 129 на загальну суму 255795 грн 60 коп., в тому числі сума без ПДВ - 213 163 грн., ПДВ - 42632 грн 60 коп. /т. 1, а.с. 13/.

У період з 09.07.2013 по 19.08.2013 ДПІ у м. Полтаві проведено планову виїзну перевірку СП "ПГНК" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 27.08.2013 № 757/16-01-22-01-09/20041662 /т. 1, а.с. 121-235/.

В ході зазначеної перевірки встановлено, зокрема, що згідно акту виконаних робіт від 30.11.2011 по Договору про надання персоналу від 01.02.2011 вартість постачання послуг нерезидентом складала 213 163 дол. США, офіційний курс долара США на дату здійснення операцій з придбання послуг від нерезидента становив 7,9897 грн, тому вартість послуг, яка підлягає включенню до бази оподаткування ПДВ складає 1 703 108 грн (213163 дол. США х 20 %). Натомість СП "ПГНК" вартість отриманих від нерезидента послуг фактично не перераховано у гривні по курсу НБУ, у зв'язку з чим виписано податкову накладну від 30.11.2011 № 129 на загальну суму 255795 грн 60 коп., в тому ПДВ - 42632 грн 60 коп. Таким чином, за висновком перевірки, СП «ПГНК» за листопад 2011 року порушено вимоги п. 187.8. ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження обсягу постачання на суму 1 489 945 грн. (1703108 - 213163), у зв'язку з чим занижено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 297 989 грн /т. 1, а.с. 157/.

За результатами перевірки ДПІ у м. Полтаві винесено податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2013, яким збільшено СП «ПГНК» суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 505 435 грн, з них за основним платежем - 404348 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 101087 грн. /т. 1, а.с. 111/.

Відповідно до розрахунку до податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2013 сума донарахованого податку на додану вартість 404348 грн складалася із суми ПДВ 106 359 грн. за вересень 2010 року та суми ПДВ 297 989 грн - за листопад 2011 року /т. 3, а.с. 178/.

СП «ПГНК» оскаржено податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2013 в адміністративному порядку.

Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 25.01.2014 № 16/99-99-16-01-15 скаргу задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві № від 12.09.2013 в частині визначення 106 359 грн ПДВ і 26 589,75 грн. штрафних санкцій та в зазначеній частині рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, залишено без змін /т.3, а.с. 221 - 224/.

Згідно із платіжними дорученнями від 16.09.2013 № 6825, № 6845 СП «ПГНК» сплатило до Державного бюджету грошові зобов'язання по акту перевірки від 27.08.2013 № 757/16-01-22-01-09/20041662 за основним платежем - 297 989 грн, за штрафними санкціями - 74 497,25 грн /т. 3, а.с. 176 - 177/.

СП "ПГНК" виписано податкову накладну від 16.09.2013 № 129 щодо послуг з надання персоналу на загальну суму 1 787 934 грн, з них ПДВ - 297 989 грн.

05.12.2013 підприємством подано до ДПІ у м. Полтаві уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок, за жовтень 2013 року, яким уточнено суму податкового кредиту з ПДВ за жовтень 2013 року в сторону збільшення на 297 989 грн., та відповідно зменшено суму податку, що підлягає нарахуванню за підсумками звітного періоду і сплачується до державного бюджету, на 297 989 грн. /т.2, а.с. 6 -12/.

Податкову накладну від 16.09.2013 № 129 на загальну суму 1 787 934 грн, з них ПДВ - 297 989 грн., позивачем включено до реєстру отриманих податкових накладних за грудень 2013 року /т. 3, а.с. 234/.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом в) пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

В силу приписів підпункту 201.12. статті 201 Податкового кодексу України для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов'язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

Статтею 208 Податкового кодексу України також встановлюються правила оподаткування в разі постачання особою-нерезидентом, яку не зареєстровано як платника податку, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, особі, яку зареєстровано як платника податку, чи будь-якій іншій юридичній особі - резиденту.

Так, відповідно до пункту 208.2. статті 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Податкова накладна складається в одному примірнику і залишається в отримувача послуг - платника податку.

Згідно із пунктом 208.3. статті 208 Податкового кодексу України якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов'язань декларації за відповідний звітний період.

Пунктом 208.5. статті 208 Податкового кодексу України встановлено, що отримувач послуг прирівнюється до платника податку для цілей застосування правил цього розділу щодо сплати податку, стягнення податкового боргу та притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування.

Аналіз вищенаведених норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що отримувач послуг від нерезидентів, який є платником ПДВ, має право скласти податкову накладну, яка є підставою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту лише у тому випадку, коли податкові зобов'язання за нею включені до податкової декларації попереднього періоду.

Перевіркою встановлено та підтверджено в ході розгляду справи, що позивач не включив податкові зобов'язання за податковою накладною від 16.09.2013 № 129 на суму ПДВ - 297 989 грн. до податкової декларації з ПДВ за вересень 2013 року /т. 2, а.с. 43 - 58/.

За таких обставин позивач не набув права віднесення податку на додану вартість за податковою накладною від 16.09.2013 № 129 до податкового кредиту за жовтень 2013 року.

З огляду на викладене, збільшивши податковий кредит за жовтень 2013 року на суму ПДВ 297 989 грн шляхом подання уточнюючого розрахунку від 05.12.2013, позивач порушив вимоги пункту 198.2. статті 198, пункту 201.12. статті 201 Податкового кодексу України, тому висновок податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту та відповідно заниження податкового зобов'язання з ПДВ на 297 989 грн є законним та обґрунтованим.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що достатньою підставою для включення суми ПДВ в розмірі 297989 грн до податкового кредиту є сплата податкового зобов'язання на відповідну суму, яка була здійснена позивачем згідно податкового повідомлення-рішення від 12.09.2013 року, виходячи з наступного.

Системний аналіз норм Податкового кодексу України свідчить, що визначена законодавцем умова про необхідність включення податкового зобов'язання з ПДВ до податкової декларації за попередній період, що надає право платнику податків на формування податкового кредиту у наступному періоді, має імперативний характер. Податковим законодавством не встановлені винятки із вказаного правила.

В силу приписів підпункту 46.1. статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із пунктом 56.11. статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Водночас податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства (пункт 55.1. статті 55 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 56.17., 56.18. статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (1095 днів), платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, податкове зобов'язання, включене платником податків до податкової декларації, є узгодженим і не підлягає оскарженню, тоді як податкове зобов'язання, визначене податковим органом у податковому повідомленні-рішенні, може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку, при цьому під час процедури оскарження вважається неузгодженим. Отже, правова природа податкових зобов'язань, визначених у податкових деклараціях та податкових повідомленнях-рішеннях, різна.

Судом встановлено, що позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2013 в адміністративному порядку. Рішенням Міністерства доходів і зборів України від 25.01.2014 № 16/99-99-16-01-15 скаргу задоволено частково. Під час оскарження податкового повідомлення-рішення визначена ним сума податкового зобов'язання вважалася неузгодженою та виключалася із обліку основних платежів в інтегрованій картці платника податків /т.4, а.с. 68 - 70/. Сплачена позивачем сума в розмірі 297989 грн згідно акту перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2013, була зарахована податковим органом у збільшення переплати /т.4, а.с. 68/.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що сплата податкового зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2013 може бути прирівняна до виконання встановленої Податковим кодексом України вимоги про включення податкового зобов'язання до податкової декларації.

Відповідно до підпункту 54.3.2. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Враховуючи те, що дані перевірки позивача свідчили про заниження податкового зобов'язання з ПДВ на 297 989 грн, податковим органом правомірно визначено позивачу у податковому повідомленні-рішенні № від 17.12.2014 суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем у розмірі 297 989 грн.

Згідно із пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на те, що відповідачем повторно протягом 1095 днів визначено позивачу податкове зобов'язання з ПДВ, суд приходить до висновку про правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання - 148 994 грн ( 297 989 грн х 50 %).

Відносно доводів позивача про те, що податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2014 є скасованим в силу того, що позивач не отримав належну відповідь на скаргу на податкове повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач подав скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2014 до Державної фіскальної служби України /т. 1, а.с. 114 - 120/.

Рішенням ДФС України від 06.01.2015 № 114/6/99-99-10-01-04-25 строк розгляду скарги (вх. № 28091/6 від 29.12.2014) продовжено до 26 лютого 2015 року /т. 2, а.с. 218/.

Рішенням ДФС України від 24.02.2015 № 3753/6/99-99-01-04-25 податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 17.12.2014 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення /т. 3, а.с.63-66/. Зазначене рішення отримано позивачем 27.02.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /т. 3, а.с. 67/.

В силу вимог пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно із пунктом 56.9. статті 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

З огляду на те, що ДФС України продовжено строк розгляду скарги позивача до 26 лютого 2015 року, рішення про результати розгляду скарги прийнято та надіслано поштою позивачу 24 лютого 2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /т.3, а.с. 67/ та копія конверту, в якому направлено рішення /т.2, а.с. 220/, суд приходить до висновку, що скаргу позивача розглянуто у встановлені Податковим кодексом України строки, тому відсутні підстави вважати, що скаргу задоволеною на користь позивача.

Суд вважає необґрунтованими також доводи позивача про те, що рішення про результати розгляду скарги від 24.02.2015 № 3753/6/99-99-01-04-25 підписано не уповноваженою особою - ОСОБА_3, який згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 120-р від 24.02.2015 був відсторонений від виконання повноважень за посадою голови ДФС України.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 120-р від 24.02.2015 відсторонено ОСОБА_3 від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України до завершення службового розслідування.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VІІ розпорядження Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо цими розпорядженнями не встановлено пізніший термін набрання ними чинності.

Згідно із пунктом 3 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97, громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Судом встановлено, що рішення про відсторонення ОСОБА_3 від виконання повноважень за посадою Голови ДФС до завершення службового розслідування та покладення тимчасово, на час проведення розслідування, виконання обов'язків Голови ДФС на директора Координаційно-моніторингового департаменту Служби ОСОБА_5 прийнято на позачерговому засіданні Уряду 24.02.2015 о 15 годині, про що зазначено в листі КМУ від 19.05.2015 № 8058/0/2-15 на запит суду /т. 4, а.с. 64/. Із витягу із протоколу засідання КМУ № 22 від 24.02.2015 вбачається, що Секретаріату Кабінету Міністрів доручено оформити в одноденний строк зазначені рішення актами КМУ відповідно до регламентних вимог.

Розпорядження Кабінету Міністрів України № 120-р від 24.02.2015 "Про відсторонення ОСОБА_3 від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України" на адресу ДФС України надійшло 25.02.2015 та зареєстровано за вхідним номером №690/3 /т.3, а.с.60/.

Розпорядження Кабінету Міністрів України № 123-р від 24.02.2015 "Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Державної фіскальної служби України на ОСОБА_5." на адресу ДФС України надійшло також 25.02.2015 та зареєстровано за вхідним номером №688/3 /т.3, а.с.61/.

ДФС України видано наказ від 25.02.2015 №769-0 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.02.2015 №120-р «Про відсторонення ОСОБА_3 від виконання повноважень за посадою Голови Державної фіскальної служби України», яким фактично відсторонено Голову ДФС ОСОБА_3 від виконання повноважень за посадою Голови ДФС до завершення службового розслідування /т.3, а.с. 62/.

Таким чином, враховуючи те, що розпорядження КМУ про відсторонення Голови ДФС ОСОБА_3 від виконання повноважень прийнято 24.02.2015 о 15 год та надійшло до ДФС України лише 25.02.2015, 24.02.2015 ОСОБА_3 мав право підпису як Голова Державної фіскальної служби України, у зв'язку з чим рішення про результати розгляду скарги позивача від 24.02.2015 № 3753/6/99-99-01-04-25 підписано повноважною особою.

Вказані обставини підтверджено, крім іншого, у листі ДФС України від 23.04.2015 № 10137/5/99-99-10-02-01-16 /т.3, а.с. 58 -59/.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників винесено № від 17.12.2014, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 446 983 грн 50 коп., з них за основним платежем - 297 989 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 148 994 грн 50 коп. ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України та прийнято з урахуванням усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Беручи до уваги те, що позивачем заявлено майнову вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення та при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 10 відсотків від його розміру (487,20 грн.), та, зважаючи на відхилення позовних вимог у повному обсязі, з позивача підлягають стягненню до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4 384, 80 (4872 - 487,20).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Стягнути із Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" (ідентифікаційний код 20041662) до Державного бюджету України на р/р 4002, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтаві, , банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код класифікації доходів бюджету 22030001, судовий збір в розмірі 4 384 грн 80 коп. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 червня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол