Справа № 43708/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2010 р.справа № 2а-6782/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року

у адміністративній справі 2а-6782/09/0470 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальних збитків, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 у вигляді невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за продовольче забезпечення та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у вигляді грошової компенсації за не отримане ним продовольче забезпечення у розмірі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 відмовлено про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальних збитків.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з підстав порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема не необґрунтованого відхилення судом наданих ним доказів та не врахування обставин, які мають значення для справи, а також з підстав невідповідність висновків суду дійсним обставинам у справі. У зв`язку з наведеними порушеннями, позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року, і прийняти нову постанову про задоволення його вимог у повному обсязі.

При перегляді справи за апеляційною скаргою військової частини, колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність військової частини щодо належного продовольчого забезпечення позивача під час проходження ним військової служби та відновлення порушених прав шляхом стягнення грошової компенсації.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 01 грудня 2004 року проходив військову службу на Придніпровській залізниці та був звільнений з військової служби за п.63 «в`Положення (за станом здоров`я) наказом начальника військових сполучень управління військових сполучень на Придніпровській залізниці від 31.10.2008 року № 130, виданого на підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандуючого Збройних Сил України від 04.10.2008 р. № 445. З 31.10.2008 року позивач був виключений із списків особового складу та усіх видів забезпечення. (а.с.13-14)

Відмовляючи у задоволені вимог позивача, суд першої інстанції керувався положеннями статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`у редакції діючій до 03.11.2006 року, Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»№ 1459-ІІІ який набув чинності з 11 березня 2000 року, Закону України «Про внесення змін до Закону про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 328 від 03.11.2006 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», а також положеннями Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік та на 2008 рік.

На підставі аналізу вищезазначених нормативних актів та обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки при розгляді спору по даній справі, суд правильно та повно встановив фактичні обставини справи, і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та є лише помилковим розумінням позивачем норм чинного законодавства.

Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`від 17.02.2000 р., було призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У період 2007 року дія статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`щодо виплати грошової компенсації за речове майно була призупинена Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а у 2008 році вказана норма Закону була виключена Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`не визнавася неконституційним, а тому вважається чинним до наступного часу. Закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та на 2008 рік - були чинними у період проходження позивачем військової служби, та відповідно підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До наступного часу положення вказаних Законів про держбюджет на 2007, 2008 роки не визнані неконституційними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець наділяючи особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом (ст.104 КАСУ), водночас покладає на позивача обов`язок доказування обставин, на яких грунтуються його вимоги (ч.1 ст.71 КАСУ). Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не довів належними доказами, що відповідач своїми діями порушив його права та інтереси. Тобто, позивач ні при зверненні до суду з позовом, ні під час судового вирішення спору, не обґрунтував та доказав обставин, які мають суттєве значення для вирішення спірних правовідносин, а саме: наявність у відповідача атестату військової частини (на продовольство) і його зміст; наявність відповідних наказів (директив) про прикріплення військової частини НОМЕР_1 до продовольчого складу; факт відкриття у відповідача особового рахунку на продовольство та видачі книжки чекових вимог, книжки атестатів і книжки талонів на одержання харчування. Не доведено позивачем факт прийняття командиром військової частини наказу про зарахування його ( ОСОБА_1 ) на продовольче забезпечення, також як і не було вказано позивачем до якого числа і за якими нормами він, як військовослужбовець забезпечений харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, загальновійськовим набором сухих продуктів). Не було обґрунтовано позивачем підстави залучення до участі у справі саме військової частини НОМЕР_1 , а не Головне продовольче управління керує продовольчою службою Збройних Сил України (при Міністерстві оборони), на яке відповідно до п.1.2 та п.1.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 р. № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 р. за № 992/7280 покладено забезпечення військових частин продовольством та яке керує продовольчою службою військових частин.

Таким чином, позивач взагалі не довів у цій справі своє право на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або загальновійськового набору сухих продуктів, також як і не довів, що його право будь-яким чином порушено саме залученим у цій справі відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 .

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та для скасування або зміни постанови суду першої інстанції

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову на Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяці після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 29 червня 2010 року

Головуючий : Сафронова С.В.

Судді: Поплавський В.Ю.

Уханенко С.А.