Справа № 10450/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. справа № 2а-13966/08/0470 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2009 року

у адміністративні справі № 2а-13966/08/0470 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації про стягнення недоотриманої допомоги на дитину та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на її користь з управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації недоплачені їй суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16.08.2007 року по 31.12.2007 року у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до шести років, що у сумі складає 1622,62 грн., та стягнуто на її користь з державного бюджету судовий збір в сумі 7,85 грн.,

З зазначеним судовим рішенням не погодилися як позивачка так і відповідач та оскаржили його до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги позивачка посилається на безпідставність та незаконість відмови суду у задоволені її вимог про стягнення допомоги за 2008 рік. Вважає, що норми Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, а ігнорування судом норм, що мають вищу юридичну чинність, привело до ухвалення неправомірного рішення. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення стягнення на її користь з відповідача недоплачену суму щомісчної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01ю2008 року по 01.12.2008 рік у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, що у сумі складає 6755 грн.

Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації в апеляційній скарзі посилається на те, що Управління є розпорядником бюджетних коштів, а тому беруть на себе бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, але суд не врахував відсутність змін до бюджету та того, що додатково з бюджету на вказані видатки гроші не перераховувалися. Просить скасувати постанову в частині задоволення вимог позивачки та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені вимог позивачки у повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах менших, ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. та незаконності дій відповідача, яким у період з 16.08.2007 р. по 31.12.2007 р. позивачці виплачувалася допомога у розмірах менших ніж це визначено 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Наведені висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», та відповідно втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Преюдиціальне значення рішення Конституційного суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів по правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норм вищезазначеного Закону, що визнані неконституційними, свідчить про те, що суд першої інстанції правильно визнав протиправними дії відповідача, який всупереч розяснень Конституційного Суду України в рішенні № 6-рп від 09.07.2007 р., з вказаної дати не проводив позивачці нарахування та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною у розмірах прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст.62 Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у період з 01.04.2007 р. до 01.10.2007 року складав 463 грн., а з 01.10.2007 р. до 31.12.2007 р. складав - 470 грн.

Таким чином, враховуючи наведені норми Закону, судом першої інстанції правильно було підтверджено право позивачки на отримання у період з 16 серпня (тобто з часу перебування на обліку в УПСЗН) по 31 грудня 2007 року щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що є власним розумінням відповідачем норм матеріального права, а тому до уваги колегією суддів не приймаються і не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.

Не приймаються колегією суддів доводи відповідача щодо відсутності зобовязань його рішенням Конституційного Суду України до вчинення певних дій та неналежного фінансування видатків на виконання Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Разом з тим, судове рішення по цій справі не може бути залишено в силі в частині визначення судом першої інстанції періоду за який відповідач зобовязаний перерахувати та виплатити позивачці допомогу по догляду за дитино, а також в частині визначення судом самостійно суми заборгованості по недоплаченій позивачці допомозі та її стягненні.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у грудні 2008 року, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо причин пропущення нею річного строку звернення до суду за захистом, і питання про поновлення строку звернення до суду перед судом не ставила.

Не урахував суд першої інстанції також заперечень відповідача проти позову та його наполягань на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою річного строку звернення до суду та на відмові у задоволені вимог позивачки саме з цих підстав.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 08.12.2008 р. не наводячи при цьому в позові пояснень з приводу того, коли саме вона дізналася про порушене право, або причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів і будь-яких пояснень.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 16.08.2007 р. до 08.12.2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 16.08.2007 р. до 08.12.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду. Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Помилковим також колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції спосіб відновлення порушених прав позивачки шляхом стягнення на її користь конкретно визначеной суми заборгованості. У такий спосіб адміністративний суд замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що знаходиться за межами встановленої КАС України компетенції адміністративного суду.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Враховуючи, що допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму визначеного для дітей віком до 6 років на час судового розгляду справи за спірний період відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивачки, яке було підтверджено судом. А саме, зобовязати відповідача призначити, донарахувати та виплати позивачці недоотриману нею суму допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день виплати допомоги по догляду за дитиною, без визначення конкретної суми.

Вимоги апеляційної скарги по-ивачки щодо захисту її прав за період 2008 року не підлягають задоволеню, оскільки у зазначений період часу діяли положення розділу ІІ і розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»діяла в такій редакції, що «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення наведених законів, якими визначено розмір державної допомоги по догляду за дитиною не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Пунктом 3 рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визначено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Стосовно часу дії положень рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, колегія суддів приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини та положення законодавчих актів, колегія суддів приходить до висновку про законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачці у задоволені її вимог щодо захисту її прав на отримання допомоги по догляду за дитиною у період 2008 року у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років. Колегія суддів погоджється з позицією суду першої інстанції в наведеній частині і вважає, що Управління праці та соціального захисту населення у період 2008 року діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відповідно у суду відсутні підстави для визнання протиправними його дій та стягнення з нього на користь позивачки сум допомоги за вказаний період 2008 року у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років.

Доводи позивачки про наявність підстав для донарахування на її користь недоплати допомоги за період 2008 року є безпідставними та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки в частині задоволення її вимог про стягнення недоплаченої суми допомоги за період 2008 року - не має, і в цій частині судове рішення повинно залишатися без змін.

Разом з тим, враховуючи вищенаведені обставини та факти у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивачки та відповідача підлягають частковому задоволеню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації задовольнити частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2009 року скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16.08.2007 року по 31.12.2007 року у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до шести років, що у сумі складає 1622,62 грн., та в частині стягнення з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 7,85 грн., відмовивши ОСОБА_1 у задоволені наведених позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті недоплачениї їй сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період грудня 2007 року.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену їй у період з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року суму щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розраховану відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік»для дітей віком до шести років, з урахуванням проведених виплат у період грудня 2007 року.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею при зверненні до суду судового збору у розмірі 3,40 грн.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 12 квітня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3