Справа № 15710/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2010 р. справа № 2а-208/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Вигулярної Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м.Дніпродзержинська на постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 07 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-208/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м.Дніпродзержинська про визнання неправомірними дій, стягнення не донарахованих сум виплат державної допомоги при народженні дитини та державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 07 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено пропущений строк звернення до суду, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної ради м. Дніпродзержинська по сплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі меншому за встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6-ти років, зобовязано відповідача призначити, донарахувати та виплатити позивачці недоотриману нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, за відповідні періоди, а саме: з липня по жовтень 2007 року в розмірі 463 грн., з жовтня по 31 грудня 2007 року в розмірі 470 грн., з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначені періоди. У задоволенні позову ОСОБА_1 про зобовязання відповідача призначити, виплатити недоотриману державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з березня 2007 року по 08 липня 2007 року та з січня 2008 року по 01 грудня 2008 року, а також в частині зобовязання відповідача призначити і виплатити їй недоотриману допомогу при народженні дитини у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років судом відмовлено. З місцевого бюджету на користь позивачки стягнуто судові витрати в розмірі 3,40 грн.

З зазначеною постановою суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неврахування судом того, що відповідач є розпорядником державних коштів, а Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким відповідач керувався при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги, є пріоритетним відносно інших законодавчих актів та діє протягом бюджетного року. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що УПСЗН є неналежним відповідачем по цій справі, а позивачка пропустила строк. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивачки у повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж це визначено ст.12 та ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної ради м. Дніпродзержинська у звязку з народженням нею 19.12.2006 року дитини, і у період 2007 р. починаючи з березня їй відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Під час перегляду постанови суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідача, колегію суддів встановлено, що задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та Закону України «Про Конституційний Суд України», а також висновками Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., прийшов до правильного висновку про обовязок відповідача діяти відповідно до норм чинного законодавства та неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державою соціальний захист.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду за захистом своїх прав. Доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки відповідачем не доведено належними доказами відсутність у позивачки вказаних нею поважних причин пропущення річного строку оскарження протиправності дій відповідача, а оцінка доказів у справі відповідно до статті 86 КАСУ відноситься до повноважень адміністративного суду

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного Закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норми Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з дня звернення позивачки з відповідною заявою до УПСЗН у лютому 2007 року та по 31.12.2007 року при здійсненні їй виплати допомоги сім'ям з дітьми, відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Правильними колегія суддів вважає також наведені в мотивувальній частині постанови суду першої інстанції висновки про неможливість порушення гарантованих державою та прямо передбачених Законом прав позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною із-за відсутності в державному бюджеті коштів на виплату вказаної допомоги, а також про наявність безпосереднього звязку у спірних правовідносинах між позивачкою та відповідачем, який уповноважений державою на соціальне забезпечення та захист громадян України, в сімях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

Наведені обставини відповідно приводять до висновку про протиправність дій відповідача щодо призначення, нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року у розмірі визначеному Законом та про обовязок відповідача відновити порушені права позивачки шляхом донарахування та виплати заборгованості по вказаному виду допомоги за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку покладено саме на територіальні органи праці та соціального захисту населення, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своїх дій та бездіяльності стосовно позивачки у період після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09.07.2007 р. Таких доказів відповідачем не надано.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Враховуючи положення глави 4 Бюджетного кодексу України щодо бюджетного процесу та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України, колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення, як розпорядника державних коштів нижчого рівня до розпорядників коштів вищого рівня з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів (з урахуванням права позивачки), необхідних для діяльності територіального органу управління після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування судового рішення з наведених відповідачем підстав

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м.Дніпродзержинська залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 07 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 23 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3