Справа № 755/2208/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/11675/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Черпіцької Л.Т.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року

у справі № 755/2208/13а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2013 у справі № 755/2208/13-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» з 01.04.2012 по 30.06.2012.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2015, у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акт з мотивів порушення названими судами норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 01.03.2013 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2013, постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 01.03.2013, скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_2, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням підвищення розміру премії з 10% до 50%, згідно з довідкою Управління Державної охорони України від 31.05.2012 № 378 за період з 01.04.2012 по 30.06.2012.

06.12.2013 старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Новак Г.М. відкрито виконавче провадження № 41086000 на виконання виконавчого листа по справі № 755/2208/13-а.

На виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2013 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві нараховано до виплати ОСОБА_2 483,20 грн. але зазначені кошти не було виплачено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні встановлені законом підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат, а тому заява позивача про зміну способу та порядку виконання рішення суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Аналіз резолютивної частини постанови Апеляційного суду міста Києва від 20.11.2013 та зміст наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин ОСОБА_2 просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Слід зазначити, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду апеляційної інстанції.

Також колегія суддів Вищого адміністративного суду України наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.