Справа № 804/2348/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р. справа № 804/2348/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Квасові В.П.

за участю сторін:

представника позивача Кісілевича Є.Є.

представника відповідача Чохелі Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.02.2012 року № в частині застосування штрафу у розмірі 50% у сумі 12571,44 грн., -

ВСТАНОВИВ :

06.02.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому позивач просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 09.02.2012 року №, в частині застосування штрафу у розмірі 50% в сумі 12571,44 грн.

В обгрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що податковим органом було прийнято оскаржуване рішення, яким на підставі п.п.17.1.17 п.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за затримку на 333 календарних дня від граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, до позивача застосовано штраф у сумі 12571,44 грн., що складає 50% від суми 25142,88 грн. фактично погашеного податкового зобов'язання. Проте, позивач вважає, що порушення граничного строку сплати податкового зобов'зання підприємством допущено не було, а податковим органом протиправно було змінено цільове призначення платежу, що і призвело до винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2015 року.

У судове засідання 14 квітня 2015 року прибули представники всіх сторін.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача під час розгляду справи заперечував проти задовлення позову повністю та пояснив, що за рахунок сплачених коштів позивача погашався податковий борг відповідно до вимог п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" тобто у порядку календарної черговості виникнення податкового боргу. На підставі викладеного відповідач вважав, що рішення в оскаржуваній частині є правомірним і відповідає вимогам чинного на момент його прийняття законодавства.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 69 - 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На виконання вимог Закону України "Про плату за землю" та Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) позивачем було обчислено річну суму орендної плати за діючими договорами оренди земельних ділянок. Щомісячна сума орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності на 2010 рік згідно з поданою податкової декларації з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності склала 40289,11 грн.

Згідно ст. 17 Розділу 6 Закону України "Про плату за землю" податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Позивачем було здійснено платіж за січень 2010 року в сумі 40300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 387 від 26.02.2010 року (а.с. 14). У зазначеному платіжному дорученні в графі "Призначення платежу" було зазначено, що це плата по орендній платі за землю за січень 2010 року.

Проте, відповідачем, з урахуванням наявності у позивача податкового боргу за попередні періоди сплачена сума була направлена на погашення податкового боргу тих періодів в порядку передбаченому п.7.7 ст.7 Закону № 2181-ІІІ. Вказані обставини сторонами не заперчувались.

25.01.2012 року відповідачем було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених податкових зобов'язань до бюджету на підставі якої було складено акт № 294/17/15-34/00130820 від 25.01.2012 року (а.с. 10-12).

На підставі вказаної перевірки було встановлено порушення п.287.3 ст.287 ПК України, а саме несвоєчасну сплату сум самостійно визначеного податкового зобов'язання по орендній платі за землю за 2009 рік. Так, зазначено, що податкове зобов'язання в сумі 38044,48 грн. з граничним терміном сплати 30.03.2009 року відповідно до платіжного доручення № 387 від 26.02.2010 року було погашено з затримкою 333 дні.

Посилаючись на наведені висновки, позивачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.02.2012 року № , яким на підставі п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ до позивача застосовано штраф у розмірі 50% від суми грошового зобов'язання сплаченої з затримкою на 333 календарних днів.

Проте, як зазанчено судом, при дослідженні платіжного докучення № 387 від 26.02.2010 року було встановлено, що в графі "призначення платежу" було зазначено: "Плата по орендній платі за землю за січень 2010".

Відповідно до п.п. 17.1.7 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" уразі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз заначеної норми дозволяє стверджувати, що обов'язковою умовою застосування зазначених санкцій є сплата узгодженого податкового зовоб'язання.

Як зазначено вище, податковим органом було самостійно зараховано суму сплачену відповідно до платіжного доручення № 387 від 26.02.2010 року в погашення податкового боргу позивача за січень 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що право визначати призначення платежу відповідно до законодавства України, чинного на момент спірних правовідносин, належало виключно платнику. Встановлена п.7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» рівність бюджетних інтересів (яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях) не позбавляла платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до п.7.1 ст.7 цього Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього Закону.

Згідно п. 1.7 глави 1 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Тому, суми податкових зобов'язань (або податкового боргу), з урахуванням положень пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Зазначеним Законом серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, не передбачено зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Разом з тим, Податковим кодексом України, а саме п.87.9 ст.87 цього Кодексу, на відміну від Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Податковий кодекс України по-різному визначають порядок погашення податкового боргу, наявного у платника податку.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, органи державної податкової служби вправі застосовувати положення п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності цим Кодексом, тобто, з 01.01.2011, а на податковий борг, який виник до 01.01.2011 норми п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України розповсюджені бути не можуть.

З урахуванням того, що платіжне доручення № 387 від 26.02.2010 року містило відповідне призначення платежу щодо плати по орендній платі за землю за січень 2010 року, то на момент такої сплати податковий орган не мав повноважень на зміну призначення такого платежу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 182,70 грн., що документально підтверджується квитанцією № 830_114 від 24.12.2014 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 182,70 грн. підлягає поверненню.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 14 квітня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 20 квітня 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.02.2012 року № в частині застосування штрафу у розмірі 50% у сумі 12571,44 грн. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 09.02.2012 року № в частині застосування штрафу у розмірі 50% у сумі 12571,44 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (; індекс 51925, Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Радянська, будинок 2) судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2015 року.

Суддя С. В. Прудник