Справа № 10554/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2010 р. справа № 2а-138/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-138/09 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень під час судового розгляду справи, просив визнати протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо виплати йому разової грошової допомоги у розмірі меншому ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стягнути з відповідача на його користь заборгованість недоплаченої разової грошової допомоги за період 2005-2008 р.р., що складає суму в розмірі 6820,30 грн.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо невиплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік та за 2008 рік у розмірах визначених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та зобовязано відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної грошової допомоги у розмірах визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2007 рік та 2008 рік.

З зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в задоволеній частині позову ОСОБА_1 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

При перегляді справи за апеляційною скаргою відповідача, колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є проведений територіальним УПСЗН розрахунок разової щорічної грошової допомоги, передбаченої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»для учасників бойових дій, що була виплачена позивачу у 2005 році, у 2006 році, у 2007 році та у 2008 році.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації як учасник бойових дій, у звязку з чим має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення вимог позивача в частині захисту його прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 р. та за 2008 р. у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/07 від 09.07.2007 р. були визнані неконституційними положення п.13 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» яким на період 2007 року зупинялася дія статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з 09.07.2007 року у позивача виникло право на отримання разової грошової допомоги за 2007 рік та за 2008 рік у розмірах визначених статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , а відповідач по справі не вчинив будь-яких дій на виконання рішення Конституційного Суду України № 6-рп/07 від 09.07.2007 р. та виплатив позивачу разову щорічну грошову допомогу у неповному обсязі.

Проте, такий висновок зроблений судом з порушенням правил застосування норм матеріального права та без урахування обставин справи.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (з доповненнями згідно із Законом № 367-XIV від 25.12.1998 р.) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Проте, на протязі 2006-2008 років Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»неодноразово призупинявся Законами України Про державний бюджет України на відповідний рік, в тому числі, на 2007 та 2008 роки. У зв'язку із зупиненням дії частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законами України «Про державний бюджет України»встановлювалися певні розміри щорічної разової допомоги на відповідні роки.

Враховуючи той факт, що дії статей Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»були зупинені відповідними Законами України «Про державний бюджет України», тому застосування норм матеріального права, а саме статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не підлягали застосуванню.

Пріоритетність застосування у виниклих правовідносинах Законів України Про Держаний бюджет України на відповідний рік у період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, підтверджується положеннями статті 75 Конституції України, якою встановлено, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, оскільки Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, а в Україні відсутній закон, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, в якому зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»фактично були змінені положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі раніше, а тому пріоритетними в даному випадку є положення статей Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»щодо виплат щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визнано неконституційними лише Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, а положення пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року

Таким чином, виплата щорічної грошової допомоги як і її розмір, який підлягав виплаті позивачеві, було встановлено не Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»у період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року. У період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року згідно з положеннями пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»та про внесення деяких змін до законодавчих актів України»- порядок виплати і розмір щорічної грошової допомоги визначався Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Суд першої інстанції також не надав належної оцінки тому факту, що відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 р. № 177 Міністерством фінансів України та Держказначейством було забезпечено виділення коштів на виплату разової грошової допомоги передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»- до 10 квітня, і позивач отримав у 2007 році та у 2008 році щорічну разову грошову допомогу до 5 травня до дня прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та № 10-ра/2008 від 22.05.2008 року.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки у квітні місяці 2007 року та 2008 року разову щорічну допомогу до 5 травня йому було виплачено у розмірах, визначених діючим на той час законодавством.

Завдання адміністративного судочинства, згідно зі ст.2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням того, що на час виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня у 2007 р. та у 2008 р., УПФУ в Індустріальному районі м.Дніпропетровська діяв на підставі та у спосіб, що були передбачені діючими на той час нормами Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для визнання дій відповідача незаконними у даному випадку немає, відповідно відсутні підстави для зобовязання його виплатити позивачу недотриману суму допомоги за 2007 р. та 2008 р.

Застосування до виниклих по цій справі положень ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»є неприпустимим, оскільки даною нормою встановлено, що звернутися за отриманням разової грошової допомоги до 5 травня та отримати її до 30 вересня мають право особи які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня. Позивач до таких осіб не відноситься, оскільки вказану допомогу він отримував у квітні місяці 2007 року та 2008 року у розмірі, визначеному чинним на той період часу Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте зазначених обставин та норми матеріального права суд першої інстанції не врахував під час вирішення спору у цій справі, чим порушив правила застосування норм матеріального права, а саме помилково застосував до спірних правовідносин норму Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка не діяла у період квітня місяця 2007 року та 2008 року.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з постановленням нової постанови про відому у задоволені позову за відсутності у позивача права матеріальної вимоги.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації задовольнити, постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2009 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги - відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сила з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця починаючи з наступного дня після виготовлення повного тексту судового рішення апеляційної інстанції

Повний текст постанови складено 15 лютого 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3