Справа № 826/410/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2015 р. м. Київ К/800/64396/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Головчук С.В., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про визнання протиправними дій, скасування наказів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Уточнивши позовні вимоги, просив скасувати накази управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці № 128 о/с від 10 травня 2011 року, № 129 о/с від 10 травня 2011 року та № 444 від 27 грудня 2011 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; поновити його на службі в органах внутрішніх справ України; стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач неправомірно видав накази про його звільнення, оскільки службової дисципліни він не порушував.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року позов задоволено частково. Скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці № 128 о/с від 10 травня 2011 року (у редакції наказу № 444 від 27 грудня 2011 року) в частині притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за порушення статей 124, 254 Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 404 від 28 липня 1994 року (далі - Статуту) та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 181 від 28 квітня 2009 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці № 129 о/с від 10 травня 2011 року в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ України, поновлено позивача в органах внутрішніх справ на посаді інспектора патрульної служби лінійного пункту міліції на станції Гнівань лінійного відділу на станції Жмеринка управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці з 11 травня 2011 року. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з липня 2009 року обіймав посаду інспектора патрульної служби лінійного пункту міліції на станції Гнівань лінійного відділу на станції Жмеринка управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці.

10 травня 2011 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці видано наказ № 128 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління МВС України на Південно-Західній залізниці», яким зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні статей 124, 254 Статуту та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 181 від 28 квітня 2009 року, старшого сержанта міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (далі - Положення).

Вказаний наказ виконано шляхом видання 10 травня 2011 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці наказу № 129 о/с про звільнення позивача із займаної посади за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) Положення у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), з 11 травня 2011 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 став висновок службового розслідування, затверджений 10 травня 2011 року, в ході якого встановлено порушення позивачем вимог статей 124, 254 Статуту та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 181 від 28 квітня 2009 року. Так, в ході розслідування було встановлено, що непрофесійні дії позивача під час несення служби по охороні громадського порядку, не вжиття ним відповідних заходів щодо надання необхідної допомоги, у тому числі медичної, доставленому, не повідомлення про даний випадок керівництву підрозділу, призвело до зникнення громадянина ОСОБА_5, якого потім було знайдено мертвим.

27 грудня 2011 року наказом управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від № 444 внесено зміни до наказу № 128 о/с від 10 травня 2011 року щодо ОСОБА_4 в частині формулювання наказу відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а саме замість словосполучення «звільнити з органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) Положення» зазначено «притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наказ відповідача № 128 о/с від 10 травня 2011 року, зі змінами внесеними наказом № 444 від 27 грудня 2011 року, є протиправним в частині притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за порушення статей 124, 254 Статуту та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 181 від 28 квітня 2009 року, оскільки позивач порушив вимоги ст. 138 Статуту, і саме це є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалюючи нову постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, службовим розслідуванням не встановлено факт невиконання ОСОБА_4 п. 138 Статуту, тому звільнення позивача є неправомірним.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням.

Відповідно до п. «є» ст. 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст. 5 цього ж Закону передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Як встановлено судами, позивача звільнено зі служби на підставі п. 63 «є» (за порушення дисципліни) Положення. Звільнення ж осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу передбачено п. 66 вказаного Положення. Тому висновок суду апеляційної інстанції, що наказ відповідача не містить посилань на те, якими діями чи бездіяльністю позивач дискредитує звання працівника міліції, суперечить вимогам ст.ст. 11, 195 КАС України щодо меж розгляду справи та ст. 159 КАС України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Крім того, поновлюючи ОСОБА_4 на роботі суд апеляційної інстанції виходив з того, що при затриманні ОСОБА_5 позивач відповідно до п. 97 Статуту записав у розділ VІ службової книги останнього як особу, яка була затримана за адміністративне правопорушення і доставлена в чергову частину лінійного відділу міліції, та під особистий підпис чергового лінійного відділу передав затриманого черговому, а згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» про затримання ОСОБА_5 та доставлення його в чергову частину доповів письмовим рапортом своєму прямому начальнику, проте відповідач відмовився надати такі докази, мотивуючи, що вони знищені, а відтак визнав їх наявність.

Проте, такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи, суперечить вимогам статей 71, 86, 195 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За змістом ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 3 ст. 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Всупереч вищенаведеним вимогам закону, встановлюючи такі обстави, суд апеляційної інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цих обставин, відповідач заперечує, що такі докази взагалі існували, посилається на те, що ОСОБА_4 при проведенні службового розслідування та при розгляді справи в суді першої інстанції таких пояснень не надавав, проте суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких відхилив ці доводи.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не може залишатися без змін.

Разом з тим, не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції, що позивач підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності за порушення п. 138 Статуту, а не тих, порушення яких встановив відповідач. Суд не може самостійно обирати підставу звільнення, а лише перевіряти правомірність звільнення з підстав, встановлених відповідачем. Згідно наказу відповідача № 128 о/с від 10 травня 2011 року, зі змінами внесеними наказом № 444 від 27 грудня 2011 року, ОСОБА_4 було звільнено за порушення вимог статей 124, 254 Статуту та наказу Міністерства внутрішніх справ України № 181 від 28 квітня 2009 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясували обставини справи, тобто порушили норми процесуального права, зокрема, статті 71, 79, 86, 159, 195 КАС КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а касаційний суд в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та змінену постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: С.В. Головчук

М.І. Мойсюк