Справа № 18990/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2010 р.справа № 2а-31/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-31/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради та Запорізького обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення боргу з виплати державної допомоги по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради щодо відмови в проведені перерахунку, призначеної позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 20.11.2007 р. по 31.12.2007 р. та зобовязано відповідача провести перерахунок вказаної допомоги позивачці відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». В іншій частині вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку як позивачкою так і відповідачем з підстав порушення судом норм матеріально та процесуального права, а також не зясування судом обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим на погляд апелянтів постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.

Апеляційна скарга позивачки мотивована незастосуванням до спірних правовідносин у період з липня по грудень 2007 року та у період 2008 року розяснень Конституційного Суду України, наданих в рішенні № 6-рп від 09.07.2007 р. та безпідставне застосування судом негативних наслідків пропуску строку звернення до суду. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити її вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення посилається на неврахування судом при вирішенні спору положень законодавства, чинного на час проведення відповідачем виплат позивачці допомоги по догляду за дитиною, а саме: ст.15 та п.3 розділу 7 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», та п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». Вказує на те, що показники Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»сформовано на підставі чинної нормативно-правової бази та повністю розподілено між головними розпорядниками бюджетних коштів, і в цьому закону не передбачено витрат, що повязані з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким до того ж не встановлено джерела фінансування додаткових витрат та не зобовязано внести відповідні зміни до бюджетного закону. За наведених обставин, відвідач вважає, що взяти на себе зобовязання щодо проведення соціальних виплат, він може лише у разі внесення відповідних змін до Закону «Про Державний бюджет». Просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволені вимог позивачки.

При перегляді даної справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі є дії територіального органу УПСЗН по донарахуванню та виплаті позивачці державної допомоги по догляду дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах визначених Законом.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення як застрахована особа та отримувала щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з квітня 2007 року, яка нараховувалася та виплачувалася відповідачем в період 2007 року у розмірах, що були розраховані раніше Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, і у період 2008 року розрахованої самим відповідачем відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Задовольняючи вимоги позивачки в частині суд першої інстанції правильно взяв до уваги розяснення рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким було визнано неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також врахував відсутність у позивачки поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в наведеній частині є беззаперечною, оскільки рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними.

У звязку з визнанням неконституційними положень п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», з 09.07.2007 року була відновлена дія ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в первісній редакції цього Закону від 21 листопада 1992 року № 2811-XII, і відповідно з часу постановлення Конституційним Судом України рішення № 6-рп та до кінця бюджетного 2007 року (тобто дії розяснень вказаного рішення), відповідач зобовязаний був нараховувати та виплачувати позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведені приписи Законів, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у управління підстав для перерахунку та виплати позивачці недоотриманих нею сум допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у звязку з не визначенням у рішенні Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. джерел фінансування додаткових витрат та відсутності зобовязань внести зміни до бюджетного закону.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ст.1 цього Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Державні програми соціального захисту: допомога сім'ям з дітьми, відповідно до п.п.«б»п.4 ст.89 Бюджетного кодексу України відносяться до видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів

Державні програми соціального захисту: допомога сім'ям з дітьми, відповідно до п.п.«б»п.4 ст.89 Бюджетного кодексу України відносяться до видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, який відповідно до ст.31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»віднесено до переліку захищених статей видатків загального фонду Державного бюджету України на 2007 рік за економічною структурою видатків.

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.ст.22, 23, 35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України та подання пропозицій про внесення змін до бюджетних призначень колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного розпорядника бюджетних коштів по вказаній програмі соціального захисту з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що до п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»були внесені застереження про те, що вказані положення Закону втратили чинність, як такі, що визнані неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., що відповідно позбавляло відповідача керуватися зазначеними нормами в період з 09.07.2007 року та по 31.12.2007 року.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складав: у липні, серпні, вересні 2007 року по 463 гривні щомісячно на кожну дитину та з 1 жовтня по 31 грудня 2007 року по 470 гривень щомісячно на кожну дитину.

Отже, оскільки з 9 липня 2007 року була відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-XII, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відповідач зобовязаний був починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року при здійсненні виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку керуватись зазначеними нормами Закону та сумами.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо обовязку відповідача донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею державної допомоги виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років за період в межає річного строку звернення позивачки до суду за захистом своїх прав

Таким чином, вищевикладене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, а постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги позивачки щодо наявності підстав для захисту її прав за період з квітня 2007 року до 09 липня 2007 року та з 01 січня 2008 року та по 01 січня 2009 року, оскільки при вирішенні спору по цій справі суд першої інстанції правильно узяв до уваги чинність на вказаний період часу статті 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми»із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», який було визнано неконституційним лише 09.07.2007 року рішенням Конституційного Суду України № 6-рп, а вказане рішення не дає підстав для застосування його положень до часу його прийняття. Також суд правильно прийняв до уваги, що внесенні на період 2008 року зміни до статті 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», як і положення Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавався неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 та є чинним до наступного часу.

Наведене узгоджується з розясненнями Конституційного Суду України, наведеними в абзаці другому пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, згідно яких дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач у період з квітня 2007 року до 09 липня 2007 року та з 01 січня 2008 року та по 31 грудня 2008 року діяв відповідно до приписів чинного на той час законодавства, і підстав для визнання його дій протиправними немає, відповідно у суду не було підстав для задоволення вимог позивачки в наведеній частині

Виходячи зі змісту оскаржуваної у цій справі постанови, суд при її прийнятті, також як і під час розгляду справи, обговорив відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску позивачки звернення до суду за захистом, і доводи апеляційної скарги позивачки висновків суду в цій частині спостовують.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судового рішення першої інстанції і приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг позивачки та відповідача та наявності підстав для залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний тест ухвали виготовлений 05 квітня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3А