Справа № 1329/2586/12, 2а/1329/281/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 876/5338/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника апелянта Дяків Л.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 4 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції України у Львівській області про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 05.06.2012 року звернувся в суд з адміністративним позовом до ВПВР УДВС ГУЮ України у Львівській області в якому просив визнати дії головного державного виконавця Сіщука В.В. та начальника відділу Цабака В.Я. протиправними; скасувати та визнати нечинною постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №29408047 від 21.05.2012 року; зобов'язати головного державного виконавця Сіщука В.В. відновити виконавче провадження ВП №29408047.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 4 жовтня 2012 року позов задоволено частково. Постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Сіщука В.В серії ВП №29408047 від 21 травня 2012 року про закінчення виконавчого провадження скасовано. Зобов'язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Сіщука В.В. відновити виконавче провадження про зобов'язання головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної пенсії за вислугу років з 30 травня 2010 року ОСОБА_2 з врахуванням середнього заробітку в розмірі 5727 гривень 60 копійок та виплатити пенсію з врахуванням проведених пенсійних виплат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ПФ України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови судом не враховано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виконано судове рішення в межах, наданих законодавством, повноважень.

Вказує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що у 2012 році норми статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_2 за вислугу років з 30 травня 2009 року.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта та позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ВП №29408047 від 21 травня 2012 року, виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-185, виданого Яворівським районним судом Львівської області 27.09.2011 року, закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що ним проведено не всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно п.9 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Як передбачено ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч.3 ст.75 Закону).

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що невиконання рішення суду зумовлене відсутністю фінансових ресурсів в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Крім того, державним виконавцем в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21.05.2012 року не зазначено, що виносилися постанови про накладення штрафу на посадових осіб боржника.

Беручи до уваги обставини справи, зокрема те, що державним виконавцем не було вжито належних заходів для виконання рішення суду, постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження ВП №29408047 від 21.05.2012 року є протиправною, оскільки прийнята з порушенням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Також, слід звернути увагу на те, що у відповідності до практики Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини відсутність бюджетного фінансування не являється поважною причиною невиконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 4 жовтня 2012 року у справі №1329/2586/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 02.06.2015 року.