Справа № 10476/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-10429/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-10429/09за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії відповідача щодо неправильного нарахування та виплаті ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з березня 2007 року по грудень 2007 року, щодо зобовязання управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з оплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з березня 2007 року по грудень 2007 року, та стягнуто з Павлоградського районного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 39,06 грн.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачувалася у розмірі, що був встановлений законом. Вказує на не врахування судом змісту п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», який був чинний до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом і питання про поновлення строку позивачкою у суді не вирішено, хоча відповідач наполягав на застосуванні норм ст.ст.99,100 КАС України в письмових запереченнях. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007 р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років, яке це було встановлено до часу внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та відновлення порушеного субєктом владних повноважень права позивачки

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення у звязку з народженням нею 04.02.2007 року дитини. У період 2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», у звязку з чим суд визнав протиправними дії відповідача за період з березня 2007 року та зобовязав його відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», донарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у період липня-грудня 2007 року

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення в частині з прийняттям нової постанови в цій частині.

Так, суд першої інстанції не надав належної оцінку тому, що відповідно до статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19 грудня 2006 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19.12.2006 р. дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»зупинена на 2007 рік, і лише Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року статті 56, 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19 грудня 2006 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, лише починаючи з 09.07.2007 року при здійсненні виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідач повинен був керуватись положеннями статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»і нараховувати допомогу виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років.

Наведене свідчить, що до прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп, тобто з березня до 09.07.2007 року, відповідач керуючись діючими на той час нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»діяв в межа своїх повноважень та згідно приписів Закону, що відповідно свідчить про відсутність в його діях протиправності і відсутності підстав для задоволення вимог позивачки за вказаний період часу.

Крім того, рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині визнання за відповідачем обовязку донарахувати та виплатити позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з липня 2007 року до 15 жовтня 2007 року, оскільки судом не надано належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у жовтні 2008 року, тобто поза межами річного строку звернення до суду, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо підстав для відновлення її порушених прав за період з 09.07.2007 року, питання про поновлення строку звернення до суду також перед судом не ставила. Не урахував суд і заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволені вимог позивачки саме з цих підстав (а.с.30).

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 15.10.2008 р., не пояснюючи коли саме вона дізналася про порушене право, або про поважність причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів, а відповідач в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.28-31) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09 липня 2007 р. до 15 жовтня 2007 року, не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період 09 липня 2007 р. до 15 жовтня 2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, і в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Підлягає скасуванню судове рішення також в частині стягнення з місцевого бюджет на користь позивачки судового збору в сумі 35,66 грн., оскільки судом у цій справі задоволено вимоги позивачки щодо протиправності дій відповідача та зобовязання його вчинити певні дії, тобто вимоги, які носять нематеріальний характер, за які позивачка повинна була сплатити судовий збір в розмірі 3,40 грн. В іншій частині зайво сплаченого судового збору, позивачка може вирішити в суді першої інстанції про повернення суми.

В іншій частині постанову суду першої інстанції колегія суддів визнає законною та обґрунтованою, оскільки право позивачки та обовязки відповідача підтверджено Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним, і таким, що не може бути оскаржене та має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволеню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області щодо неправильного нарахування та виплаті ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з березня 2007 року до 09 липня 2007 року, щодо зобовязання управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованості з оплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з березня 2007 року до 15 жовтня 2007 року, та щодо стягнення з Павлоградського районного бюджету на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 39,06 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені її вимог в частині визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області щодо неправильного нарахування та виплаті їй державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з березня 2007 року до 09 липня 2007 року, в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області донарахувати та виплатити суму заборгованості з оплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з березня 2007 року до 15 жовтня 2007 року, та в частині стягнення на її користь з Павлоградського районного бюджету судових витрат в сумі 35,66 грн.

Залишити без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2009 року в частині:

- визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області щодо неправильного нарахування та виплаті ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року,

- зобовязання управління праці та соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми заборгованості з оплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років за період з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за підрахунком отриманих позивачкою у зазначений період часу сум допомоги

- стягнення з Павлоградського районного бюджету на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3,40 грн.

- відмови у задоволені решти позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сила з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2009 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3