Справа № 22237/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2010 р.справа № 2а-345/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Цьокі І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-345/09 за позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби ОСОБА_2 про визнання нечинною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2009 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову до інспектора дорожньо-патрульної служби ОСОБА_2 про визнання нечинною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився позивач та подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду, а відносно судді Березія Ю.А. винести окрему ухвалу за порушення ним процесуального та матеріального права, права на захист, Конституції України, та Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції не урахував, що відповідач в порушення ст.280 КУпАП, зафіксувавши перевищення ним максимально допустимої швидкості руху приладом «Візир»не відзначив процент відхилення у цьому приладі обліку, а відомості про наявність Сертифікату на цей прилад та проходження приладом чергової перевірки у строки визначені законом відсутні, що є порушенням вимог ст.ст.10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Посилається позивач також на неналежність доказу його вини - доданого до матеріалів адміністративної справи фотознімку, якій не підписаний посадовою особою, свідками, понятими, та без печатки органу ДАІ.

Апелянт також вказує на порушення відповідачем його прав на захист та обмеження його у процесуальних правах, що є порушенням ст.268 КУпАП та ст.ст. 21, 22, 59 Конституції України. Вказує, що він не перевищував швидкість, а прийняте працівником ДАІ рішення по адміністративній справі, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП упередженим, однобічним, необ'єктивним та необґрунтованим, постановленим з порушенням його прав та його обов'язків, юридично безпідставним, а тому підлягаючим скасуванням. Постанову судді

Вважає такою, що не відповідає змісту вимогам статей 283 і 284 КпАП, оскільки ця постанова суду не містить посилань на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2009 року о 13.02 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Опель», реєстраційний номер ВАЗ 3353 АК по вул. Котляревського, 24 в м. Тернопіль, рухався зі швидкістю 90 км/год, що зафіксовано за допомогою технічного пристрою «Візир» № 0812349 (а.с.5).

У звязку з зафіксованим правопорушенням перевищення швидкості, відповідачем було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.122 ч.1 КУпАП, з накладенням штрафу у сумі 340 грн. (а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності вини позивача у перевищенні швидкості, оскільки відповідно п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, тому дійшов висновку, що дії водія вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КупАП, а стягнення на водія накладено в межах санкції ч.1 ст. 122 КупАП

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди зобов'язані перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем порядку фіксування адміністративного правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме вимог п.6 ст.258 КУпАП та ст.14-1 КУпАП.

Згідно п.6 ст.258 КУпАП в разі виявлення адміністративного правопорушення за допомогою спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-і кінозйомки, протокол про адміністративне правопорушення не складається та відповідно ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення в разі його фіксації спеціальним технічним засобом, що працює в автоматичному режимі, притягується власник транспортного засобу.

У постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що фіксація правопорушення відбулася за допомогою технічного приладу «Візир»№ 0711202, який згідно зазначеної на фотознімках інформації працював в автоматичному режимі (містить відображення дати, часу, швидкості автомобіля, та номеру знімку).

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду, а його посилання на недотримання вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»(тобто відсутність Сертифікату відповідності приладу, проходження відповідної чергової перевірки у строки визначені законом) є бездоказовими. А твердження апелянта про порушення його прав суперечать приписам п.6 ст.258 КУпАП та ст.14-1 КУпАП, якими визначено особливості фіксації та притягнення до відповідальності осіб, порушення яких зафіксовано за допомогою спеціального технічного засобу, що має функції фотозйомки.

Позивач оскаржуючи до суду постанову у справі про адміністративне правопорушення не скористався своїм правом про доведення зазначеного у позовні заяві (а.с.2 оборот) факту, про те, що технічних пристроєм «Візір»було зафіксовано перевищення ним максимально допустимої швидкості лише на 10 км, та про необхідність допомоги адвоката (як зазначалося в позові). Також як і не довів того, що в момент фіксації його автомобіля технічним пристроєм «візір», він рухався поза межами населеного пункту.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не довів належними доказами, що відповідач своїми діями та рішенням порушив його права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2009 року

залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту ї проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів починаючи з наступного дня після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10 жовтня 2010 року.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко