Справа № 2-а-1555/11
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1555/11
Провадження № 8-а/761/5/2015
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Харитонов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за заявою представника Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами постанови у справі №2-а-1555/11 за позовом Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація, Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Фонд Державного майна України про визнання відсутності повноважень, визнання протиправними рішення, відновлення повного господарського відання об'єктом державної власності і необхідність вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року представник відповідача Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація) звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2013 року ухваленого у справі №2-а-1555/11 за позовом Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація, Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Фонд Державного майна України про визнання відсутності повноважень, визнання протиправними рішення, відновлення повного господарського відання об'єктом державної власності і необхідність вчинення певних дій.

Підставою для перегляду рішення представник відповідача зазначає те, що на момент постановлення рішення існували істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі суду під час винесення вказаного рішення. Зокрема, заявник зазначив про лист №1015-14771 від 30.10.2014 року Фонду держмайна України, у якому зазначено про відсутність на балансі позивача Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" нерухомого майна на балансі, а також зазначив про передачу спірного майна нежитлові приміщення будинку №42 по вул..Володимирській в м.Києві на баланс Виробничого житлово-ремонтного об»єднання (в подальшому перетворено в КП «Київжитлоспецексплуатація») за актом прийому-передачі №273 від 01.07.1992 року житлово-експлуатаційною організацією №101, яка нікола була суб»єктом права державної власності, а отже нежилі приміщення за вказаною адресою завжди перебували у комунальній власності, тому не входять державної власності.

З огляду на наведене представник відповідача просив суд скасувати вказану постанову суду за ново виявленими обставинами.

У судовому засіданні представник заявника - Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація вказану заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» також просив задовольнити вказану заяву.

Представники Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" заперечували проти задоволення цієї заяви, підтримавши свої письмові заперечення, вважаючи, що постанова суду від 04.02.2013 року винесена із дотриманням вимог законодавства із повним та всебічним дослідження усіх обставин справи, що підтверджено судами вищих інстанції за результатами її перегляду. Вказані приміщення за адресою м.Київ, вул..Володимирська, 42 є майном державної власності, а не комунальної, тому міська рада ніякого права не нього немає. Наведені представником заявника підстави для перегляду вказаного судового рішення за ново виявленими ніяк не впливають на його зміст та не є ново виявленими з огляду на вимоги ст.245 КАС України.

Представник третьої особи Державного комітету телебачення та радіомовлення України також заперечував проти задовлення вказаної заяви.

Представники третіх осіб Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Фонд Державного майна України в судове засіданні не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, але у відповідності до вимог ч.2 ст.252 КАС України не є перешкодою для розгляду заяви, а відтак суд вважає за можливе провести розгляд заяви в їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2013 року у справі №2-а-1555/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суд України від 17.04.2014 року, позовні вимоги Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація, Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Фонд Державного майна України про визнання відсутності повноважень, визнання протиправними рішення, відновлення повного господарського відання об'єктом державної власності і необхідність вчинення певних дій було задоволено частково та визнано протиправним та скасувано рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13 01.1992 р. № 26 в частині п. 15 таблиці 14 «Перелік нежилих будинків та споруд, які передаються до комунальної власності», Додатку 1 до п. 3 Рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26; визнано відсутність повноважень Київської міської Ради стосовно розпорядження приміщеннями, розташованими в будинку № 42 (літ.А, А-1) по вулиці Володимирській в м.Києві, загальною площею 784, 80 кв.м. на 2 - 3 поверхах; визнано протиправним та скасувано пункти 1, 2, 6 Рішення Київської міської ради (Ш сесія УІ скликання) від 09.07.2009 року № 784/1 840 «Про питання оренди об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині п.4 Переліку додатку № 2, які стосуються приміщень, розташованих в будинку № 42 (літ. А, А-1) по вулиці Володимирській в м. Києві, загальною площею 784,80 кв.м. на 2,3 поверхах. В іншій частині позову відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 21.02.1981 року «Про перегляд судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал, постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» роз'яснив, що як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували під час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не міг знати заявник і суд. Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог ЦПК.

Обставини, що могли вплинути на судове рішення характеризуються тим, що вони одночасно повинні бути передбачені нормами права, спричиняють виникнення, зміну або припинення правовідносин, мають істотне значення для вирішення справи, тобто є такими фактичними даними, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, існували на момент звернення до суду з позовом і під час розгляду справи судом, не могли бути відомі ані особі, яка заявила про це, ані суду, в провадженні якого перебувала справа.

Проаналізувавши положення КАС України, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення, на час розгляду справи.

Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов'язковою.

Також, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Крім того, такі юридичні факти характеризуються тим, що вони одночасно повинні бути передбачені нормами права, спричиняють виникнення, зміну або припинення правовідносин, мають істотне значення для вирішення справи, тобто такі фактичні дані, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, існували на момент звернення до суду з позовом і під час розгляду справи судом, не могли бути відомі ані особі, яка заявила про це, ані суду, в провадженні якого перебувала справа.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 2 ст.245 КАС України рішення може бути переглянуто за наступних умов: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення після прийняття рішення зі спору.

Представник Київської міської ради, Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація як на нововиявлену обставину, посилається на те, що під час постановлення постанови від 04.02.2013 року суду не було відомо про лист №1015-14771 від 30.10.2014 року Фонду держмайна України, у якому зазначено про відсутність на балансі позивача Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" нерухомого майна. Також про те, що обставина передачі нежитлових приміщень будинку №42 по вул..Володимирській в м.Києві на баланс Виробничого житлово-ремонтного об»єднання (в подальшому перетворено в КП «Київжитлоспецексплуатація») за актом прийому-передачі №273 від 01.07.1992 року саме житлово-експлуатаційною організацією №101 як організацію громади міста, тобто з комунальної власності свідчить про те, що вказані нежилі приміщення завжди перебували у комунальній власності, тому не входять державної власності.

Між тим, проаналізувавши норми процесуального права щодо перегляду рішень за нововиявленими обставинами, суд вважає, що обставини, на які посилається представник заявника, як на підстави перегляду судового рішення не є нововиявленими в розумінні положень законодавства.

З аналізу постанови суду від 04.02.2013 року вбачається, що нею беззаперечно встановлено факт того, що майно видавництва - приміщення за адресою вул..Володимирська, 42 в м.Києві є державною власністю, а наявність наведених заявником даних були відомі учасникам процесу і суду під час розгляду справи.

Суд також вважає, що наведені заявником підстави для скасування постанови у зв'язку з нововиявленими обставинами не є такими, що можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні від 04.02.2013 року у справі №2-а- 1555/11, що переглядається.

Судом враховано, що в рішенні у справі "Христов проти України" від 19 лютого 2009 року, заява N 24465/04, Європейський суд з прав людини зазначив, що:

п. 33. "… право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

п. 34. "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX). "

п. 37. "Суд далі зауважив, що з матеріалів у справі не видно, що існували будь-які "вагомі та непереборні обставини", які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову від 23 жовтня 2000 року було переглянуто і скасовано. Видається, що єдиною причиною була необхідність перегляду справи заявника у світлі іншого закону, а це означає, що такий перегляд був замаскованим оскарженням. Отже, Суд визнає, що у цій справі не було дотримано принципу юридичної визначеності."

Таким чином, виходячи з вищенаведеної практики Європейського суду з прав людини, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права, буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 протоколу першого цієї Конвенції, оскільки у позивача після задоволення його позову були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи та ухваленні постанови, судом була надана повна та всебічна оцінка обставинам справи, представленими сторонами доказам, перевірялись усі доводи сторін, щодо законності їх вимог.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заяву слід залишити без задоволення через відсутність нововиявлених обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 248, 249, 250, 252, 253 КАС України, -

у х в а л и в:

Заяву представника Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.02.2015 року Друцької Олександри Геннадіївни про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами постанови від 04.02.2013 року у адміністративній справі №2-а-1555/11 за позовом Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво художньої літератури "Дніпро" до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська Державна адміністрація), Виконавчого органу Київської міської ради Київська міська Державна адміністрація, Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Фонд Державного майна України про визнання відсутності повноважень, визнання протиправними рішення, відновлення повного господарського відання об'єктом державної власності і необхідність вчинення певних дій, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається

протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було

постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга

подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна

скарга подаються до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: (