Справа № 2а-1870/5837/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/30863/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю представників <…>,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 у справі № 2а-1870/5837/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Державної податкової інспекції в м. Суми

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року Товариством до суду заявлений позов до Державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення - рішення від 21.03.2011 № /0/21470, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 5 654 144,52 грн., та податкового повідомлення-рішення від 21.03.2011 № /0/21473, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення з ПДВ у розмірі 5 654 144,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена невиїзна документальна перевірка Товариства з питань з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за період березень 2010 року, червень - вересень 2010 року, що виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх періодах. За підсумка вказаної перевірки складено акт від 18.03.2011, на підставі якого Державна податкова інспекція прийняла оспорювані податкові повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 5 654 144,52 грн. Такий висновок державного податкового органу вмотивовано відсутністю у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, оскільки під час проведення зустрічних невиїзних документальних перевірок контрагент позивача (ЗАТ "Кримський титан") надав лише копії податкових накладних, які не створюють жодних правових наслідків, що фактично унеможливлює їх дослідження як підстави для нарахування податкового кредиту позивачем. Тобто, фактично висновки державного податкового органу щодо безпідставності заявленої позивачем суми до відшкодування з бюджету мотивовані результатами перевірки його контрагента. Також перевіркою констатовано безтоварність господарських операцій із вказаним контрагентом, за наслідками яких позивачем було сформовано податковий кредит та відповідно суму бюджетного відшкодування, у зв'язку з ненаданням до перевірки актів приймання-передачі, довіреностей, документів, що засвідчують перевезення та зберігання придбаного товару.

Визначивши характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновки податкового органу щодо фіктивності операцій, внаслідок чого формування позивачем податкового кредиту та сум бюджетного відшкодування спрямоване на отримання лише податкової вигоди, є безпідставними, оскільки господарські операції, за наслідками яких позивачем було сформовано дані податкового обліку фактично відбулися, що підтверджено відповідними первинними документами. В свою чергу, податковим органом належними доказами факту вчинення платником податку податкового правопорушення не підтверджено.

Так, основні засади державної політики щодо формування платником податків податкового кредиту та відповідних сум бюджетного відшкодування на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011).

У п. 1.3 ст. 1 вказаного Закону платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

А пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Виходячи зі змісту пп. 7.7.1 та пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення продавцем правил здійснення господарської діяльності або податкової дисципліни, а визначальним фактором для формування податкового кредиту та відповідної суми бюджетного відшкодування платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства. Факт же надмірної сплати товару повинен розумітися як сплата ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані платником податку, і розрахунки за які є здійсненими.

На підставі досліджених належно оформлених первинних документів (накладні на відпуск продукції, реєстри відвантаження товару, сертифікати якості на товар, залізничні накладні (накладні на маршрут або групу вагонів), податкові накладні, платіжні документи, прибуткові ордери, акти звірок), копії яких додано до матеріалів справи, суди попередніх інстанцій встановили реальність господарських операції між позивачем та його контрагентом (ЗАТ "Кримський титан") у межах укладеного між ними договору від 13.01.2010 № 1/В.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судами з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо відсутності факту вчинення господарської операції.

Враховуючи викладене, та з огляду на те, що, як встановлено судами попередніх інстанції позивач отримавши від контрагента, який мав спеціальну правосуб'єктність, податкові накладні, що оформлені у відповідності до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, сплатив суму за поставлений товар, зокрема суму ПДВ, що також не заперечується відповідачем у справі, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність формування суми від'ємного значення ПДВ, що заявлена до бюджетного відшкодування, ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 у справі № 2а-1870/5837/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко