Справа № 19814/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2010 р. справа № 2а-694/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Мартиненка О.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-694/10 за позовом ОСОБА_1 до інспектора ОДГ ВДАІ м. Запоріжжя капітана міліції ОСОБА_2, ВДАІ м.Запоріжжя УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та третьої особи без самостійних вимог Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановила:

04 березня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом з адміністративним позовом, в якому просив поновивши йому пропущений з поважних причин строк звернення до суду, скасувати оскаржувану ним у цій справі постанову про адміністративне правопорушення з підстав винесення її відповідачем з порушенням вимог законодавства України.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ОДГ ДАІ капітана міліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку з підстав не вірного дослідження та ненадання належної оцінки судом першої інстанції доказам, що мають важливе значення по справі та які маються в матеріалах справи, не відповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. За наведених обставин апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені ним у цій справі вимоги у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, що прибули в судове засідання за викликом суду, вивчивши матеріали справи, обговоривши у відкритому судовому засіданні доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2009 року відносно позивача інспектором ОДГ ВДАІ м. Запоріжжя капітаном міліції ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення АР 125945, відповідно до якого позивач, керуючи автомобілем ДЕУ д/н АР4138 о 13-30 годин в м.Запоріжжі по вул. Г.Сталінграду на перехресті із вул.Українською, повертаючи праворуч не надав перевагу в русі пішоходу, який рухався по пішохідному переходу, чим допустив порушення пункту 16.2 ПДР України.

На підставі зазначеного протоколу, 13.11.2009 року відповідачем було винесено постанову серії АР 141603 у справі про адміністративне правопорушення та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та законості і обгрунтованості оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, вказуючи на те, що пропущення строку звернення до суду є окремою підставою для відмови в позові, якщо відповідач про це заявляє, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1В необхідно відмовити саме з підстав не встановлення приводів для визнання незаконною постанови відповідача та для її скасування, а також доведеності в судовому засіданні вини позивач у вчиненні ним порушення п.16.2 ПДР, за що його й притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач винним себе у скоєнні адміністративного правопорушення не визнавав і не визнає в судовому засіданні, проти наявності підстав для складання адміністративного протоколу заперечував, про що зазначив у протоколі (а.с.22).

Окремо апелянт звертає увагу апеляційної інстанції на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам та не врахування судом доводів позивача про неправильне викладення відповідачем у оскаржуваній постанові місця, де на думку відповідача вчиненно порушення п.16.2 ПДР, а також неправильної квалификацій його дій по ч.2 ст.122 КУпАП за вказане порушення п.16.2 ПДР

Відповідно до пункту 16.2. Правил дорожнього руху на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Частина перша статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, а частина друга вказаної статті передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно обидві частини ввказаної у попередньому абзаці статті КУпАП, передбачають різні розміри штрафу, в першій частині визначено накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у другій частині передбачається більший розмір штрафу: від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Статтею 7 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо виникли у цій справі спірних правовідносин, також передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази, якими відповідно до статті 251 КУпАП вважаються будь-які фактичні дані, на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні.

Відповідно до вимог процесуального закону докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку. Докази повинні бути оформлені з дотриманням визначеного законом порядку.

Разом з тим, відповідно до статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення - ненадання дороги пішоходу, якій переходив проїзну частину, відповідачем зібрані наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення з письмовими запереченнями водія-позивача, фотографія, та рапорт самого інспектора, яким було складано як протокол так і постанову у справі про адміністративне правопорушення. Будь-яких інших доказів відповідачем у справі про адміністративне правопорушення не збиралося, до суду не надавалося і відповідно не досліджувалося судом першої і другої інстанції.

Колегія суддів дослідивши матеріали судової справи визнає, що в ній відсутні докази в підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а наявні у справі докази є такими, що оформлені з порушенням визначеного законом порядку.

Згідно зі статтею 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення відносять до доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам статті 256 КУпАП. Тобто, визначення законодавцем юридичного значення протоколу, встановлення порядку його складання та вимог щодо його формального змісту дає підстави для висновку, що дотримання суб`єктом владних повноважень зазначеного порядку складання протоколу є обов'язковою умовою для набуття протоколом доказової сили.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем, який оформлював адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 не був залучений у якості свідка пішохід, якій 13.11.2009 переходив проїзну частину дорозі та якого водій автомобілю НОМЕР_1, повертаючи праворуч, не пропустив. У даного пішохода не відібрані письмові пояснення, хоча їх наявність має суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи. Крім того, у осіб, що зазначені в протоколі у якості свідків, також не відібрані письмові пояснення. Відсутність у адміністративному протоколі вказаної інформації обмежує права позивача, регламентовані статтею 268 КУпАП, та позбавляє такий протокол доказової сили.

Представлена в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення фотографія не є належним доказом в розумінні статей 251 КУпАП, 69 КАС України з тих підстав, що цей знімок не дає підстав вважати, що позивач не надав пешеходу переваги у русі на нерегульованому пішохідному переході. З фото вбачається, що перехрестя дороги є регульованим за допомогою дорожних знаків та світлофору.

Крім того, надане відповідачем фото не містить інформації про вчинення позивачем у справі адміністративне порушення, за яке його притягнуто до відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що ні факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення - ненадання дороги пішоходу, якій переходив проїзну частину, на адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП - об`єктивно не підтверджується оформленими з дотриманням визначеного законом порядку доказами.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Доказування правомірності свого рішення за приписами статті 71 КАС України покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та зроблений при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, що є належною підставою для скасування постанови Шевченківського суду м.Запоріжжя від 09.04.2010 року у справі № 2-а-694/10 та ухвалення нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2010 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ОДГ ВДАІ м. Запоріжжя капітана міліції ОСОБА_2, ВДАІ м.Запоріжжя УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та третьої особи без самостійних вимог Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції - задовольнити частково.

Скасувати винесену інспектором ОДГ ВДАІ м. Запоріжжя капітаном міліції ОСОБА_2 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 141603 від 13 листопада 2009 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строк та порядку, передбачених ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: О.В. Мартиненко