Справа № 5883/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-111/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року

у адміністративній справі 2а-111/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради просить скасувати постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року та прийняти нову постанову. В обґрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що при вирішенні справи судом не враховано зміст положень Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», з урахуванням яких управлінням у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та не прийняв до уваги, що управління в своїй діяльності має керуватися відповідними законами і не має повноважень при нарахуванні допомоги застосовувати рішення Конституційного Суду України. Наголошує на пропущенні позивачкою строку звернення до суду, що судом не було прийнято до уваги.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправна бездіяльність територіального органу управління праці та соціального захисту населення стосовно нарахування та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному Законом.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з народженням 08.11.2005 року дитини, позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради та у 2007-2008 р.р. отримувала щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік».

Задовольняючи позов по цій справі частково, суд першої інстанції повно встановивши обставини по справі та проаналізувавши бездіяльність відповідача після ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., прийшов до правильних висновків про наявність права у позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та про протиправність бездіяльності відповідача щодо нарахування у вказаний період допомоги по догляду за дитиною виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років.

Правильність висновків суду першої інстанції про право позивачки на отримання у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року допомоги по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені, а тому відповідач зобовязаний був після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року зобовязаний був прийняти заходи до перерахування та виплаті позивачці допомоги у період з 09.07.2007 року 31.12.2007 року у розмірі, визначеному статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі припустився помилки, оскільки не надав належної оцінки запереченням відповідача проти позову (а.с.27), змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у березні 2009 року.

Позивачка звертаючись до суду не наводила в позові пояснень з приводу того, коли саме вона дізналася про порушене право, або про поважність причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів і будь-яких пояснень, а відповідач в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.27) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у липні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп, і відповідно на протязі року повинні була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період 2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, і в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В іншій частині, щодо відмови у задоволені позову, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міської ради задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року скасувати в частині задоволеного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради .

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Орджонікідзевської міськради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відмовити.

В іншій частині постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 травня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3