Справа № 37643/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2010 р. справа № 2а-219/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Вигулярної Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська на постанову Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 серпня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-219/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 серпня 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська та зобовязано відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності 3-ї групи починаючи з 24.11.2006 року по 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року по 01.06.2009 року у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно виходячи з встановленого законом розміру мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратити працездатність. В іншій частині вимог позивача судом відмовлено.

З зазначеною постановою суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені вимог позивача.

Апеляційна скарга відповідача мотивована відсутністю підстав для перерахунку позивачу державної пенсії, оскільки Управління діяло відповідно до положень Законі про держбюджет на відповідний рік та урядових постанов, а також неможливістю застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та помилкового не врахування судом того, що після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп від 22.05.2008 р. фіксування видатків на виплату державної та додаткової пенсії особам, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірах передбачених ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не збільшувалося і бюджетні кошти на виплату цих пенсії не надходили

Сторони по справі належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін не надходило, у звязку з чим колегія суддів керуючись ч.4 ст.196 КАС України визнала за можливе розглянути справу за відсутністю сторін.

При перегляді справи за апеляційною скаргою відповідача колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі є дії територіального органу пенсійного фонду щодо нарахування та виплати позивачу державної пенсії у розмірах менших ніж це визначено ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що виплачується йому як інваліду 3 групи зі статусом постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильский АЕС І-ї категорії.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська та отримує пенсію по інвалідності третьої групи як особа зі статусом особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ї категорії.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено предмет спору у цій справі та характер спірних правовідносин, яким відповідають висновки суду щодо протиправності дій територіального органу ПФУ та зобовязання відповідача здійснити перерахунок державної пенсії позивача відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підстав для зясування та перевірки розміру виплаченої позивачу пенсії у суду першої інстанції не було, оскільки за заявою ОСОБА_1 від 04.07.2008 р. відповідачем рішень у визначеному законом порядку та у встановленій законом формі не приймалося, а спірним у цій справі є питання переваги застосування положень ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проти чого відповідач категорично заперечує, вважаючи за необхідне застосовувати при розрахунку державної пенсії позивача положень постанов КМУ.

Судом першої інстанції встановлено та відповідачем не заперечується, що державна та додаткова пенсія позивачу була призначена на підставі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як особі зі статусом потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильский АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ-ї групи, але при цьому державна пенсія інваліда третьої групи позивачу нараховувалася та виплачувалася територіальним органом пенсійного фонду на підставі Законі про держбюджет на відповідний рік, та положень Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»і постанови Кабінету Міністрів України постанови «Про Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»№ 530 від 28.05.2008 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для перерахунку державної пенсії позивача відповідно до статі 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням при їх розрахунку ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та застосування розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до І-ї категорії, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи вищенаведені норми Законів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». А в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами обґрунтовано визнав, що при розрахунку державної пенсії, передбаченої ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

У розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 2 цього Закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті. А наявність такої норми не є підставою для відмови в реалізації громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розмір мінімальної заробітної плати на 2006-2009 роки встановлювався Законами України про державний бюджет на відповідні роки

Водночас, суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу пенсії та додаткової пенсії, передбачених Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»відповідачем визначалися виходячи із розміру 19,91 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»(чинної на час виникнення спірних правовідносин) та збільшені були на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»

Наведене підтверджується листом УПФ від 14.07.2008 р. в адресу позивача (а.с.8), наданим у відповідь на подану позивачем 04.07.2008 р. заяву про перерахунок його пенсії відповідноі до приписів ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

На правильності розрахунку пенсії позивача на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України відповідач наполягав і в апеляційній скарзі. Проте відповідач не врахував, що дана постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»втратила чинність з 1 вересня 2008 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»

Посилання апеляційної скарги відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України постанови «Про Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»№ 530 від 28.05.2008 року є безпідставними, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 8 вересня 2009 року № 19-рп/2009 визнано неконституційними положення пункту 10 вказаної постанови КМУ, яка закріплює граничні розміри пенсійного забезпечення для окремих категорій громадян. В п.4 цього Рішення Конституційного Суду України вказується на преюдиціальність цього Рішення зважаючи на те, що положення п.10 Постанови, які не відповідають Конституції України, могли бути застосовані при призначенні, перерахунку і виплаті пенсій окремим категоріям громадян.

Доводи відповідача про те, що права позивача не порушувалися, оскільки станом на 01.01.2008 р розмір його державної та додаткової пенсії відповідала розмірам, встановленим ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»за якими встановлено, що мінімальний розмір пенсії інвалідам ІІІ групи повинен бути не менше 467 грн. не можуть бути підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_1, оскільки вказані зміни до ст.54 Закону № 796-ХІІ втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., а рішення про перерахунок пенсії позивача за час їх дії відповідачем не приймалося.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 дійшов до висновку, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди повинні здійснювати нарахування та виплату пенсій виходячи із розмірів, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ.

Правильними є висновки суду першої інстанції стосовно дати визначення початку здійснення перерахунку пенсії позивача, оскільки відповідач заперечуючи в суді першої інстанції проти позову не наполягав на відмові у задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до суду, що підтверджується письмовими запереченням (а.с.54-56), та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні. Не заявлялося відповідачем про скасування постанови суду першої інстанції з відмовою у задоволені позову з підстав пропуску строку звернення до суду і в апеляційній скарзі (а.с.65-69).

Виходячи з вищенаведеного та із змісту ч.1 ст.100 КАСУ, а також діючи відповідно до ст..195 КАСУ, тобто переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції в частині визначеного судом першої інстанції періоду захисту прав позивача

У зв'язку з встановленим судом першої інстанції та підтвердженим матеріалами справи фактом протиправності дій відповідача щодо пенсійного забезпечення позивача у встановленому Законом розмірі, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена в судовому рішенні кінцева дата перерахунку позивачу державної пенсії не є підставою для відповідача починаючи з 01.06.2009 року знову нараховувати йому державну пенсію по інвалідності третьої групи на підставі урядових постанов, та порушувати тим самим права позивача на отримання щомісячно державної пенсії по інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

До теперішнього дня Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII діє в редакції, що була чинна до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року N 107-VI.

Також колегія суддів звертає увагу відповідача на те, за загальним правилом і за змістом ст.67 Закону № 796-ХІІ розмір раніше призначеної пенсії може бути лише збільшений у звязку з її перерахунком (коригуванням), тому відповідно у територіального органу ПФУ відсутні підстави для перерахунку державної пенсії позивача починаючи з 01.06.2009 року в сторону її зменшення, тобто у відповідності до розміру, визначеного постановами КМУ. Такий перерахунок відповідач може та зобовязаний провести лише у разі внесення відповідних змін до редакції ст.54 Закону № 796-ХІІ

Таким чином, враховуючи вищевикладене та повноваження відповідача, який не використав їх з метою, з якою ці повноваження надані, та який у відносинах з позивачем діє не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Дніпровського району м.Дніпродзержинська залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 серпня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 23 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3