Справа № 826/20138/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Міністерства доходів і зборів України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Державна податкова служба України в особі голови комісії з проведення реорганізації Ноняка Михайла Васильовича, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправною бездіяльності Голови ДФС України, Голови комісії з проведення реорганізації Міндоходів України щодо переведення позивача на рівнозначну посаду до новоутвореної установи (правонаступників ДПС України); визнання протиправною бездіяльності ДФС України, пов'язаної з нерозглядом рапорту позивача від 03 листопада 2014 року; зобов'язання Голови ДФС України, Голови комісії з проведення реорганізації Міндоходів України призначити ОСОБА_3 за переведенням до Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника Головного управління податкової міліції ДПС України; зобов'язання ДФС України розглянути рапорт позивача від 03 листопада 2014 року та надати відповідь на нього; зобов'язання Голови ДФС України надати ОСОБА_3 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не розгляду рапорту ОСОБА_3 від 03 листопада 2014 року. Зобов'язано Державну фіскальну службу України розглянути рапорт ОСОБА_3 від 03 листопада 2014 року та надати на нього відповідь. Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо непереведення ОСОБА_3 на рівнозначну посаду до новоутвореної установи. Зобов'язано Державну фіскальну службу України призначити позивача на посаду в Державній фіскальній службі України, рівнозначну посаді першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач-1 (Державна фіскальна служба України) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 обіймає посаду першого заступника начальника Головного управління податкової міліції ДПС України на підставі наказу ДПС України № 370 від 11 листопада 2011 року та має спеціальне звання - генерал-майор податкової міліції.

У зв'язку з реорганізацією ДПС України в Міндоходів України, а останнього в ДФС України та відповідних реорганізаційних змін підрозділів податкової міліції, позивач звернувся до голови ДФС України та голови комісії з проведення реорганізації Міндоходів України з рапортом від 03 листопада 2014 року, в якому просив: 1) перевести його для подальшого проходження служби до ДФС України з призначенням на посаду начальника Головного управління фінансових розслідувань ДФС України; 2) з посади начальника Головного управління фінансових розслідувань ДФС України надати соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачену частиною третьою статті 18 Закону України «Про відпустки».

Позивач зазначає, що відповідачі його рапорт не розглянули, дій по переведенню на рівнозначну посаду до ДФС України не вчинили, що порушує його трудові права та суперечить приписам Кодексу законів про працю України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України № 760/96 від 22 серпня 1996 року «Про утворення Державної податкової адміністрації України та місцевих державних податкових адміністрацій», утворено на базі Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах, що ліквідуються, Державну податкову адміністрацію України та відповідно державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.

Колегією суддів встановлено, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» № 981 від 21 вересня 2011 року, утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши шляхом злиття, перетворення і приєднання державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, державні податкові інспекції у районах, містах (крім мм. Києва та Севастополя), районах у містах, спеціалізовані державні податкові інспекції, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції, за переліком згідно з додатками 1 - 3.

У відповідності до Додатку 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» № 981 від 21 вересня 2011 року, Державну податкову адміністрацію в Київській області реорганізовано в Державну податкову службу у Київській області.

Відповідно до Указу Президента України «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» № 726/2012 від 24 грудня 2012 року, утворено Міністерство доходів і зборів України, реорганізувавши Державну митну службу України та Державну податкову службу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1076-р від 26 грудня 2012 року «Про утворення комісій з проведення реорганізації деяких центральних органів виконавчої влади» у ДПС утворена комісія з проведення її реорганізації, головою комісії обрано заступника Міндоходів України Ноняк М.В. на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 613-р від 02 липня 2014 року .

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» № 229 від 20 березня 2013 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів; реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової служби та Державної митної служби; визначено територіальні органи Міністерства доходів і зборів правонаступниками територіальних органів Державної податкової служби та Державної митної служби, що реорганізуються.

Постановою Кабінету Міністрів України № 67 від 01 березня 2014 року «Про ліквідацію Міністерства доходів і зборів» ліквідовано Міністерство доходів і зборів; припинено здійснення заходів щодо реорганізації Державної податкової служби та Державної митної служби, що розпочаті відповідно до Указу Президента України від 24 грудня 2012 року № 726 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», та відновлено діяльність Державної податкової служби та Державної митної служби.

Колегією суддів встановлено, що згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 160 від 21 травня 2014 року «Про утворення Державної фіскальної служби», вирішено: утворити Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 630-р від 09 липня 2014 року «Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів» утворено комісію з реорганізації Міністерства доходів і зборів та затверджено головою комісії Голову Державної фіскальної служби Білоуса І.О.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 651-р від 17 липня 2014 року «Питання Державної фіскальної служби», відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» підтримано пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

Наказом ДФС України № 1 від 09 липня 2014 року «Про введення в дію Структури та Штатного розпису Державної фіскальної служби України» на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» та Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, введено у дію затверджені Головою Державної фіскальної служби України та погоджені Міністром фінансів України 08 липня 2014 року Структуру Державної фіскальної служби України та Штатний розпис Державної фіскальної служби України, а також наказано забезпечити функціонування у складі Державної фіскальної служби України на правах департаментів підрозділів податкової міліції: Головного слідчого управління фінансових розслідувань, Головного оперативного управління та Головного управління внутрішньої безпеки.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 36 КЗпП України, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з п. 353.1 ст. 353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Згідно з п. 45 вказаного Положення, переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: а) при скороченні штатів; б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії; в) за особистим проханням; г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей; д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Зниження в посаді в порядку дисциплінарного стягнення провадиться начальником, якому таке право надано Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ.

У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Подальше просування по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які були переміщені на нижчі посади провадиться в порядку, встановленому пунктом 43 цього Положення і Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як працівник установи, що ліквідується, та співробітник податкової міліції, у зв'язку зі службовою необхідністю має бути переведений на рівнозначну посаду до новоствореного органу, або переведений на нижчу посаду до новоствореного органу за наявності підстав, встановлених п. 45 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачами розглянуто рапорт позивача та за результатами його розгляду прийнято рішення щодо його переміщення у зв'язку із ліквідацією ДПС України на посаду в структурі ДФС України, рівнозначну займаній - першого заступника начальника Головного управління податкової міліції ДПС України, або переміщення позивача на нижчу посаду, або відмови позивачу у призначенні на рівнозначну посаду в новій структурі ДФС України при скороченні штату.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що про розгляд рапорту позивача від 03 листопада 2014 року його повідомлено листами ДФС України № 3398/А/99-99-04-01-014 від 21 листопада 2014 року та № 3756/А/99-99-04-01-14 від 03 грудня 2014 року, є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження направлення чи вручення таких листів позивачу.

Крім того, у матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що позивачем надіслано на адресу голови комісії з проведення реорганізації ДПС України Ноняка М.В. та ДФС України заяви про надання згоди на проходження перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та оприлюднення відомостей, зазначених у заяві.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на неподання позивачем заяви для проведення перевірки на підставі норм Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачами не надано достатньо доказів правомірності допущеної бездіяльності щодо непереведення позивача на рівнозначну посаду до новоутвореної установи (правонаступників ДПС України), щодо нерозгляду рапорту позивача від 03 листопада 2014 року, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що бездіяльність ДФС щодо нерозгляду рапорту позивача від 03 листопада 2014 року та невчинення дій щодо переведення позивача на рівнозначну посаду до новоутвореної установи є протиправною та суперечить положенням ст. 19 Конституції України, а також наведеним нормам КЗпП України, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, та порушує права та законні інтереси позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позиція суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у цій частині відповідає наведеним законодавчим нормам.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 05 червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.