Справа № 14951/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2010 р. справа № 2а-394/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-394/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про неправомірність дій посадової особи і стягнення допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області донарахувати ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1766 грн. та недоплачену одноразову допомогу за 2007 рік у розмірі 1370 грн., і забезпечити виплату цих коштів.

Не погодившись з зазначеною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на не відповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до винесення необґрунтованого рішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету, а будь-які видатки на загальносуспільні потреби визначаються виключно Законом України Про Державний бюджет. На думку відповідача згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником коштів держаного бюджету з 2004 року є Міністерство праці та соціальної політики України, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації, а районні, міські управління праці та соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів третього рівня, тому управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області діяло на підставі Закону і здійснювало виплату лише тих коштів, що надходять на рахунок управління на підставі кошторисів, затверджених головним управлінням праці та соціального захисту населення у Дніпропетровській області та у розмірах, зазначених постановою Кабінету Міністрів України.

Крім того, апеляційна скарга відповідача мотивована неврахування судом першої інстанції того, що визнання Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік»не надає права на застосування показника мінімальної заробітної плати визначеного відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці»та ст.76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»і ст.73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», оскільки розміри соціальних виплат уповноважений встановлювати Кабінет Міністрів України в залежності від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню входячи з нижченаведеного.

Судом зясовано та матеріалами справи підтверджено, що позивач у справі до грудня 2007 року перебував на обліку в територіальному управлінні праці та соціального захисту населення як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, і разову щорічну допомогу на оздоровлення йому було нараховано і виплачено відповідачем, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що складало суму 100,00 грн.

Задовольняючи вимоги позивача у наведеній частині позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 05.12.2007 року перебуває на обліку в УПСЗН Нікопольської міськради як інвалід 3 групи, і відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що щорічна допомоги на оздоровлення повинна виплачуватися у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати допомоги.

Проте, суд першої інстанції не урахував, що позивач отримав разову щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, тобто, вже використав у 2007 році своє право, і тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу у грудні 2007 року разової щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік як інваліду IIІ групи.

Таким чином, постанова суду в зазначеній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені вимог позивача щодо донарахування та виплати йому, як інваліду 3-ї групи, щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р.

Стосовно інших вимог позивача про захист його прав на отримання одноразової компенсації за втрату здоровя при встановленні третьої групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, колегія суддів зазначає наступне.

У звязку з захворюванням повязаним з виконанням обовязків військовослужбовця по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, обласним МСЕК № 3 м.Дніпропетровська позивачу було з 03.12.2007 р встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.8). Після встановлення 3-ї групи інвалідності, у звязку з знаходженням посвідчення на оформленні в Дніпропетровській ОДА Нікопольським УПСЗН позивачу було тимчасово видано довідку від 05.12.2007 р. (а.с.15) про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом 3 групи безстроково та має право користуватися всіма пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У виданому на імя позивачу посвідченні серії Є № 059336 (а.с.4) також дата видачі зазначена 05.12.2007 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачу у 2008 році одноразової компенсації за втрату здоровя при встановленні третьої групи інвалідності, відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому розмір вказаної компенсації по розрахункам відповідача складав 189,60 грн.

Абзацом першим частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції відновленій після прийняття Конституційним Судом України рішення № 22-рп/2008 від 22.05.2008 року та діючій до наступного часу, передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам IIІ групи в розмірах - 30 мінімальних заробітних плат, при цьому виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку сум виплат відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виступає мінімальна заробітна плата, розмір якої у зазначений позивачем період часу встановлювався законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування у спірних правовідносинах положень постанов Кабінету Міністрів України, які суперечать діючим на час виникнення спору положенням статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права отримати одноразову компенсацію за 2007 рік у розмірі, визначеному статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки особи, яким одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи повинна бути виплачена після 09.07.2007 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року, мають право на її отримання у розмірах, встановлених базовим законом, а саме, статтею 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що складає 30 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи зазначене рішення Конституційного Суду України, якими визнано неконституційними положення Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік», якими було змінено положення статті 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту їх ухвалення, а саме з 09.07.2007 року, управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, застосовуючи положення законів, що визнані неконституційними діяли протиправно, всупереч приписів Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які підлягали застосуванню при визначенні розміру одноразової компенсації за 2007 рік

За вищенаведених обставин, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права Постанова суду в цій частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам закону, тому вимоги апеляційної скарги відповідача щодо скасування постанови суду першої інстанції у повному обсязі та відмові у позові задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те, що позивач отримав своє посвідчення 3-ї групи інвалідності лише у лютому 2008 року, і тому відповідно одноразова компенсація при встановленні групи інвалідності не могла йому бути призначена у грудні 2007 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки довідка позивачу про пільги видана та дії з 05.12.2007 р., посвідчення про пільги на імя позивача також датовано 05.12.2007 р., а затягування владою процесу видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії не є виною позивача та позбавляє його права на отримання всіх пільг з часу встановлення його 3-ї групи інвалідності, тобто з 05.12.2007 р.

Іеші доводи апеляційної скарги висновків суду у вищенаведеній частині також не спростовують і зводяться лише до непогодження з судовим рішенням з підстав неправильного розуміння відповідачем норм чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів вважає за неможливе залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині визначення конкретних сум недоотриманої позивачем одноразової компенсації за втрату здоровя у розмірі 13740 грн., з зазначенням цих обставин в резолютивній частині постанови

Зобовязуючи відповідача донарахувати та виплатити позивачу конкретно визначену суму заборгованості, суд першої інстанції у такий спосіб вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивача, що не передбачається Законом

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Враховуючи, що позивачу одноразова компенсація за втрату здоровя при встановленні третьої групи інвалідності за 2007 рік у розмірах визначених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»на час судового розгляду справи відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивача, яке було підтверджено рішенням суду. А саме, зобовязати відповідача до вчинення певних дій, тобто до донарахування та забезпечення виплати позивачу недоотриманої ним за 2007 рік суми одноразової компенсації при встановленні інвалідності третьої групи виходячи із 30 мінімальних заробітних плат, з урахуванням мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції повинно бути змінено шляхом виключення з резолютивної частини постанови зазначених судом конкретних сум допомоги. В іншій частині постанова суду повинна залишатися без змін

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст..205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за поданою ним 05.12.2007 року заявою одноразової компенсації відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1, як інваліду третьої групи по захворюванню, повязаному з виконанням обовязків військовослужбовця по ліквідації аварії ЧАЕС - суму недоотриманої ним одноразової компенсації відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня виготовлення тексту судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3