Справа № 8096/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2010 р. справа № 2а-20/09
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.
за участі: позивача ОСОБА_1, та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2009 року
у адміністративній справі № 2а-20/08 за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання незаконними дій та зобовязати вчинити дії, -
В с т а н о в и л а:
У листопаді 2007 року ОСОБА_3 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради в якому просив визнати незаконним рішення відповідача від 03.09.2007 року № Р-4/2 про відмову у виплаті йому щомісячної соціальної виплати на неповнолітнього сина, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязати територіальне УПСЗН виплатити йому вказану соціальну допомогу на неповнолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначених Законом розмірах.
Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив раніше заявлені вимоги та остаточно просив визнати незаконним рішення відповідача від 03.09.2007 року № Р-4/2 про відмову у перерахунку та виплаті соціальної допомоги на неповнолітнього сина і зобовязати відповідача перерахувати та виплатити йому допомогу на сина у розмірі 50 % мінімальної заробітної плати щомісяця незалежно від інших виплат в сумі 220 грн, а також просив визнати неправомірними дії відповідача по зміні та значному зменшенню щомісячної допомоги на сина і зобовязати відповідача перерахувати соціальну допомогу за кожний місяць 2007 року в сумі 220 грн., що за 12 місяців 2007 року разом становить 2640 грн., й у подальшому з 01.01.2008 року здійснювати нарахування і виплачувати щомісячну допомогу на вина в розмірі 50% мінімальної заробітної плати.
Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті щомісячної компенсації на його неповнолітнього сина у розмірі передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з часу ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року й до 31.12.2008 року та зобовязано управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради нарахувати та виплатити позивачу щомісячну компенсацію на вина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі, передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з часу ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року й до 31.12.2008 року
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволені, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги територіального управління праці та соціального захисту і просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПСЗН Ленінського району м.Дніпропетровська як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії та має неповнолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який також перебуває на обліку УПСЗН Ленінського району м.Дніпропетровська з 01.02.2006 року як постраждалий від аварії на ЧАЕС. Починаючи з 01.12.2007 року позивач щомісячно отримує на свого неповнолітнього сина компенсацію, визначену у пункті 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи»
Наведені обставини не оспорюються відповідачем та підтверджуються матеріалами справи (а.с.32, 33, 44,45), а спірним питанням по даній справі є застосування нормативного акту на підставі якого необхідно розраховувати щомісячну компенсацію на дитину шкільного віку, що народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який належав до 1 або 2 категорії на час настання вагітності матері.
Колегією суддів при перегляді постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2009 року за апеляційною скаргою відповідача встановлено, що предмет спору по цій справі стосується питання визначення розміру щомісячної компенсації на потерпілу дитину шкільного віку, яка народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, мав підстави належати до 2-ї категорії, та застосування положень пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції, відновленій дією рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/07 від 09.07.2007 року і відповідних постанов Кабінету Міністрів України, якими врегульовано питання щодо визначення розміру зазначеної виплати.
Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням УПСЗН Ленінського району м.Дніпропетровська від 10.05.2007 року позивачу була призначена до виплати щомісячна компенсація на сина ОСОБА_1 в сумі по 16.50 грн. на період з 01.04.2007 року по 01.03.2011 року (а.с.48). Станом на час виникнення спору по цій справі, тобто у 2007 році, неповнолітній син позивача навчався в Дніпропетровському ліцеї інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університету на 9-Г курсі (а.с.49).
З наданої представником відповідача довідки № 96 від 19.01.2010 року, колегією суддів встановлено, що розмір виплати позивачу компенсації на дитину визначався відповідачем з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та у період з липня 2007 року по грудень 2007 року і з січня 2008 року по вересень 2008 року виплачувалася позивачу у розмірі по 16,50 грн. щомісячно. З вересня 2008 року виплата компенсації на дитину позивачу була припинена з підстав не надання довідки з місця навчання сина, а після надання у квітні 2009 року вказаної довідки компенсація була донарахована та виплачена позивачу у травні 2008 року за період з 01.09.2008 року по 31.05.2009 року в загальній сумі 148,50 грн.
Відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»Потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення
Статтею 62 вказаного Закону визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.
Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат відповідно до положень пункту 6 статті 30 вказаного Закону виступає мінімальна заробітна плата, розмір якої у зазначений позивачем період часу встановлювався законами України про Державний бюджет на відповідний рік:
- статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» установлено на 2008 рік з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривні на місяць, з 1 квітня 2007 року 525 гривень на місяць, з 1 жовтня 2008 року 545 гривні, та з 01 грудня 2008 року 605 гривні.
Встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме пункт 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вирішуючи спір і задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що УПСЗН як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати щомісячної компенсації на дитину потерпілу, внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинно було після прийняття Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/07 від 09.07.2007 року діяти відповідно до вимог пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і здійснити позивачу відповідні нарахування (на той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не провело, чим і допустило протиправні дії
Такі висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Враховуючи, що рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачу компенсацію на неповнолітнього сина у розмірі, встановленому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відновленою дією рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/07 від 09.07.2007 року.
Колегія суддів з висновками суду погоджується і вважає, що суд правильно не взяв до уваги доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для реалізації програми з виплати щомісячної компенсації на потерпілу дитину шкільного віку, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції щодо вищенаведених обставин не спростовують, а тому відповідно не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать лише про помилкове розуміння відповідачем норм матеріального права.
Щомісячна виплата потерпілим дітям шкільного віку, які народжувалися після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, мав підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, є гарантованою державою компенсацією, як соціальна підтримки за державною програмою соціальної допомоги, яка відноситься до видатків Державного бюджету, а відповідні органи праці та соціального захисту населення є розпорядниками бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки і відповідно повинні діяти відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів.
За законом обовязок по нарахуванню і виплаті потерпілим дітям та їх батькам щомісячної компенсації - покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.
Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до головного розпорядника бюджетних коштів через вищестоящий орган по їх підпорядкованістю з пропозиціями щодо збільшення обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік, та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.
Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати компенсації на неповнолітню дитину, постраждалу від аварії на ЧАЕС, діючим законодавством покладено саме на територіальні органи УПСЗН, відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своїх дій стосовно позивача. Проте, таких доказів відповідачем не надано.
В цій частині рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтоване та мотивоване з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що під час вирішення спору по цій справі та при постановленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що пунктом 28 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№ 107-VI від 28.12.2007 р. була змінена редакція пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме викладена наступним змістом: «щомісячна виплата в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення»
Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22.05.2008 року положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відтак пункт 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»став діяти в попередній редакції лише після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/08 від 22.05.2008 року, а тому відповідно підстав для визнання дій відповідача протиправними та зобовязання його перерахувати і виплатити компенсацію на неповнолітню дитину за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року у суду першої інстанції не було, а відповідач у цей період часу діяв відповідно до вимог чинного на той час Закону. Відповідно лише з 22.05.2008 року відповідач зобовязаний був нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну допомогу на неповнолітню дитину, що навчається у розмірі 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій територіального органу праці та соціального захисту населення та зобовязання його донарахувати і виплатити позивачу суму недоотриманої щомісячної компенсацію на неповнолітню дитину за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, й прийняття в цій частині нової постанови про відмову у задоволені наведених вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2009 року скасувати в частині визнання незаконними дій управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку та виплаті щомісячної компенсації на сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року у розмірі, передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діючій в редакції після прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, а також в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради нарахувати і виплатити ОСОБА_3 щомісячну компенсацію на сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року у розмірі, передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діючій в редакції після прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, та відмовити ОСОБА_3 у задоволені наведеної частини позовних вимог.

Залишити без змін постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2009 року в частині визнання незаконними дій управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку та виплаті щомісячної компенсації на сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі, передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діючій в редакції після прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, а також в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради нарахувати і виплатити ОСОБА_3 щомісячну компенсацію на сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі, передбаченому пунктом 6 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діючій в редакції після прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, та в частині відмови у задоволені іншої частини позову ОСОБА_3

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця починаючи з наступного дня після виготовлення повного тексту постанови апеляційної інстанції

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_4

ОСОБА_5