Справа № 10879/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. справа № 2а-674/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 листопада 2009 року

у адміністративній справі № 2а-674/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про перерахунок та стягнення розміру одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено строк позовної давності, визнано незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової державної допомоги та допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, зобовязано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману нею в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»до рівня не менше встановленого законодавчо відповідно до прожиткового мінімуму на дитину до 6 років щомісяця та зобовязати виплатити недоотриману суму допомоги-1868,60 грн., та донарахувати та виплатити недоплачену одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 1308,40 грн. В іншій частині вимоги позивачки судом відмовлено.

З вказаною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач, у звязку з чим подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга відповідача мотивована порушенням судом норма матеріального та процесуального права, оскільки позивачка є застрахованою особою і допомога їй була призначена відповідно до Порядку КМУ та відповідно до Закону України Про Державний бюджет на відповідний рік, а кошти на виплату вказаної допомоги відповідачем отримуються з державного бюджету. Відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на не належну оцінку судом першої інстанції доводів відповідача щодо дії положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими змінювався розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачувалася відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та приписів Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення в якому відмовити в задоволені позову. Крім того, зазнач про не застосування вимог ст..100 КАСУ.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі неправомірні дії територіального органу праці та соціального захисту щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірах менших ніж це встановлено Законом у період 2007-2009 р.р. та захист порушених прав позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з лютого 2007 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у звязку з народженням нею 09.10.2007 року дитини. У звязку з народженням дитини позивачці була призначена державної допомога при народженні дитини та у період 2007-2008 р.р позивачці щомісячно виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень статті 15 Закону України «до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»згідно до розділу ІІ та розділу ІІІ.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з положень Рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) і прийшов до висновку, що Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Колегія суддів не може погодитися з вищенаведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими і такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Так, за результатами розгляду спору щодо права позивачки на отримання соціальних виплат та їх призначення уповноваженим на те органом влади, суд першої інстанції перебираючи на себе повноваження, які належать виключно відповідачу та беручи за основу лише наведені позивачкою розрахунки без врахування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, самостійно визначив суму заборгованості по одноразовій виплаті позивачці при народженні дитини і суму заборгованості недоплаченої позивачці у 2007 році допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у конкретно визначеній сумі.

У такий спосіб суд першої інстанції виходячи за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду, фактично вирішив питання про розмір соціальних виплат та про стягнення недоплачених сум. При цьому, суд не прийняв до уваги, що право на одержання позивачкою соціальних виплат у звязку з народженням дитини виникає лише після її звернення з заявою, надання визначеного переліку документів до яких входять довідки про склад і доходи сімї, а також прийняття органом праці та соціального захисту відповідного рішення про призначення допомоги.

Таким чином, постанова суду першої інстанції по даній справі стала матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень відповідача породила правовідносини за участю позивачки, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім вищенаведених порушень норм процесуального права, судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин також було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення незаконного рішення по справі.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сума призначеної позивачці та виплаченої їй допомоги при народженні дочки не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки прожитковий мінімум при народженні дитини складав 434 грн., тому позивачці повинно було бути виплачено 9808,40 грн. (22,6х 434). А сума допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за висновками суду не відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки повинен був складати у 2007-2008 р.р. у розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом на дітей віком до 6 років.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушенні з боку відповідача права позивачки повинні бути захищені шляхом зобовязання відповідача донарахувати та виплатити недоотриману суму по виплаті вказаних видів допомоги, що з урахуванням визначеного ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складає: допомогу при народженні однієї дитини у сумі 1308,40 грн. та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років щомісячно, а тому заборгованість за липень - грудень 2007 року складає загальну суму 1868,60 грн.

Проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 не визнавалися неконституційними положення абз.2 ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким встановлено одноразову виплату у розмірі 8500 гривень, що свідчить про помилковість судового рішення в цій частині щодо наявності у позивачки права на отримання допомоги при народженні дитини у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження її дитини.

Враховуючи, що допомога при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетами, а визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»розмір допомоги за ст.12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»є чинним, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру допомоги при народженні дитини відповідач правильно керувався положеннями абз.2 ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким було визначено порядок нарахування допомоги при народженні дитини, та відповідно правильно призначив та виплачував позивачці суму допомоги при народженні дитини.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для визнання дій відповідача протиправними та для стягнення з нього на корить позивачки недоплаченої суми допомоги при народженні дитини, у звязку з чим постанову суду в цій частині необхідно скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання його призначити та нарахувати позивачці державну допомогу при народженні дитини у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого на день народження її дитини, а також в частині стягнення на користь позивачки суми заборгованості по виплаті допомоги при народженні дитини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», у звязку з чим суд визнав неправомірними дії відповідача за період з 09 липня 2007 року та зобовязав його відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», донарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у період за липень-грудень 2007 року.

Колегія суддів погоджується з наведеними судом першої інстанції в мотивувальній частині постанови висновки щодо неправомірність дій відповідача у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 року при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки відповідач дійсно зобовязаний був після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., керуватися положенням статті 15 Закону України «Про Державну допомогу сімям з дітьми», попередня редакція якої була відновлена у звязку з визнанням неконституційними положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Не погоджується колегія суддів і з наведеними в мотивувальній частині постанови висновками про визнання поважною пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду за захистом від протиправної бездіяльності відповідача субєкта владних повноважень.

Наведені позивачкою в адміністративному позові причини пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом, колегія суддів визнає необґрунтованими та непереконливими.

Згідно ч.4 ст.99 КАС України законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 15.09.2009 р., пояснюючи, що вона дізналася про порушене право у грудні 2008 року після відповіді на заяву про здійснення перерахунку. Тобто, доказів поважності причини пропуску нею річного строку звернення до суду, не надала.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у липні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09 липня 2007 р. до 31 грудня 2007 року, не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період 09 липня 2007 р. до 31 грудня 2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, і в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позову.

Щодо апеляційної скарги позивачки, колегія суддів визнає наведені в ній доводи безпідставними та такими, що є помилковим розумінням позивачкою норм чинного законодавства. Доводи позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції не свідчать про її незаконність, а тому апеляційна скарга позивачки не підлягає задоволенню.

У період з 01.01.2008 року по січень 2009 року діяли положення розділу ІІ і розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»діяла в такій редакції, що «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень», тому відповідач діючи відповідно до Закону нараховував та виплачував позивачці допомогу у розмірах, визначених Законом, і відповідно підстав для задоволення вимог позивачки про відновлення її права починаючи з 01.01.2008 року у суду першої інстанції не було.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з прийняттям нової постанови в частині скасованої.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 листопада 2009 року скасувати та відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової державної допомоги та допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, зобовязання управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману нею в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»до рівня не менше встановленого законодавчо відповідно до прожиткового мінімуму на дитину до 6 років щомісяця та зобовязання виплатити недоотриману суму допомоги-1868,60 грн., та донарахувати та виплатити недоплачену одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 1308,40 грн.

В іншій частині постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 листопада 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4