Справа № 30508/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2010 р. справа № 2а-318/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-318/09/0470 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо не проведення перерахунку розміру призначеного щомісячного довічного грошового утримання позивачки у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим суддям та зобовязано відповідача провести перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим суддям на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.10.2008 року № 7-353/08 з 01 червня 2008 року, а також зобовязано УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щомісячного грошового утримання за період з 01.06.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі 21078,82 грн.

Не погоджуючись за зазначеною постановою суду першої інстанції управлінням Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та про прийняти нової постанови з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про статус суддів». Вказує, що до постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про введення в дію Закону України «Про статус суддів»пунктом 63 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»були внесені зміни, відповідно до яких виключено норми перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. За твердженням відповідача після ухвалення Конституційним Судом України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 не були відновлені положення постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про введення в дію Закону України «Про статус суддів», а тому відповідно підстав для проведення перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці у 2008 році не було.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволені. Позивачка в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи, що за відсутності її заяви про відкладення розгляду справи та відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, колегії суддів надало можливість розглянути справу за відсутності позивачки

При перегляді постанови суду першої інстанції за апеляційною скаргою відповідача, колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу ПФУ щодо проведення перерахунку розміру призначеного раніше позивачці щомісячного довічного грошового утримання, повязаного з підвищення заробітної плати працюючим суддям та зобовязання субєкта владних повноважень на вчинення певних дій по відновленню порушених прав

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 була звільнена 03.01.1986 р. з посаді судді Дніпропетровського обласного суду у звязку з виходом у відставку, з подальшим призначенням їй щомісячного довічного грошового утримання відповідно до частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів»у розмірі 86 відсотків заробітку працюючого на відповідній посаді судді. До 2007 року позивачка перебувала на обліку за останнім місцем своєї роботи, тобто в апеляційному суді Дніпропетровської області, де їй нараховувалося та виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання, що обчислювалося у розмірі 86 відсотків заробітку працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням кожного підвищення заробітної плати суддям.

Таким чином, колегія суддів вважає безспірно встановленим той факт, проти чого також не заперечує відповідач, що до 2007 року ОСОБА_1 розмір її щомісячного довічного грошового утримання обчислювався відповідно до п. 1 постанови Верховної ОСОБА_2 України від 15.12.1992 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів»з доповненнями, внесеними постановами Верховної ОСОБА_2 України від 06.05.1993 року та 24.02.1994 року, якими визначено, що в разі зміни заробітної плати працюючих суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, якій працює на посаді, котру раніше займав суддя у відставці.

Починаючи з 2007 року призначення та виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці згідно ст.104 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік»здійснюється органами Пенсійного фонду України, у звязку з чим апеляційним судом Дніпропетровської області до управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська надіслано подання про встановлення позивачці щомісячного грошового утримання судді у відставці з відповідними документами, на підставі яких відповідач нараховує та виплачує ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання

У період 2008 року, УПФУ в Індустріальному районі м.Дніпропетровська при нарахуванні позивачці щомісячного грошового утримання судді у відставці керувався положеннями п.63 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення відповідних змін до деяких законодавчих актів України», яким були внесені зміни до постанови Верховної ОСОБА_2 «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», шляхом виключення абзацу третього пункту першого вказаної постанови.

Невідповідність положенням Конституції України наведених у попередньому абзаці змін до Закону, якими було скасовано існуючий порядок призначення та виплати щомісячного довічного утримання суддям та звужено зміст і обсяг прав судді та обмежено його конституційні гарантії незалежності було підтверджено у пункті першому рішення Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22.05.2008 року. При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України було визнано неконституційними положення пункту 63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо зміни існуючого порядку виплати щомісячного довічного грошового утримання, тобто, з часу прийняття Конституційним Судом України цього рішення визнано нечиними та недіючими зміни до постанови Верховної ОСОБА_2 «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів».

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Отже, колегія суддів вважає безспірно встановленим фактом, що з 22.05.2008 року відновлена дія абзацу третього пункту першого Постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», що відповідно свідчить про правильність висновків суду першої інстанції та з цього періоду відповідач зобов'язаний здійснювати виплати щомісячного грошового утримання в розмірах, встановлених зазначеною Постановою.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про неправомірність бездіяльність УПФУ в Індустріальному районі м.Дніпропетровська щодо не проведення перерахунку розміру призначеного позивачці щомісячного довічного грошового утримання, оскільки в цьому випадку відбулося порушення прав позивачки щодо її пенсійного забезпечення, яке безпосередньо повязане з підвищенням заробітної плати працюючим суддям.

Щомісячне довічне грошове утримання судді - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в тому, що його правове регулювання і джерела фінансування визначаються Конституцією України, Законом України «Про статус суддів», Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 15 грудня 1992 року № 2863-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів».

Конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Кожна держава, як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року, має «забезпечити те, щоб статус і винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе».

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема Законом України «Про статус суддів», що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Таким чином, при прийнятті рішення по цій справі суд першої інстанції мав підстави виходити з того, що порядок і умови оплати праці суддів та виплати суддям довічного грошового утримання встановлює спеціальний закон - Закон України «Про статус суддів», згідно якого щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці визначається у відсотковому розмірі заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, і відповідно до ст.44 цього Закону складається з посадового окладу, премії, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок (ст. 43 Закону «Про статус суддів»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 22-рп/08 від 22.05.2008 р. допустив бездіяльність щодо перерахунку позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, залишивши без уваги отриману з Апеляційного суду Дніпропетровської області довідку від 24.10.2008 р., складену на підставі особового рахунку за січень 2008 року (а.с.8), за змістом якої заробітна плата, що враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складала 9167,17 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Управління як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати щомісячного довічного утримання судді у відставці, повинно було діяти відповідно до вимог статей 43, 44 Закону України «Про статус суддів»з урахуванням положень пункту першого Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 15 грудня 1992 року № 2863-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», і здійснити позивачці відповідний перерахунок (за той період часу, коли дія цієї норми була відновлена), але на порушення зазначених норм таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Наведені обставини привели суд першої інстанції до висновків про наявність підстав для зобовязання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного утримання позивачки у звязку підвищенням заробітної плати працюючим суддям, за період 01.06.2008 року по 31.12.2008 року на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-353/08 від 24.10.2008 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржене відповідачем судове рішення першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій та відсутності підстав для проведення перерахунку щомісячного грошового довічного утримання суддям у відставці у 2008 році, з посиланням на те, що положення постанови Верховної ОСОБА_2 України від 15 грудня 1992 року № 2863-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів»не були відновлені після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 22-рп/2008 від 22.05.2008 р. є помилковим розумінням відповідачем норм чинного законодавства та дії нормативних актів, а тому колегія суддів ці доводи не бере до уваги

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга УПФУ в Індустріальному районі м.Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2009 року підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції повинна залишатися без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4p;С.А.