Справа № 10779/10
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2010 р. справа № 2а-894/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Суховарова А.В. Нагорної Л.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області

на постанову Розівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2009 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області про визнання неправомірною бездіяльність відповідача та зобов"язання здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області щодо невиконання законодавчо визначеного обовязку здійснити за період з 03.11.2008 р. по 03.11.2009 р. перерахунок та виплату надбавки до пенсії позивачу у розмірі встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити позивачу надбавку до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 03.11.2008 р. по 03.11.2009 р. з урахуванням раніше проведених підвищень до пенсії «Дітям війни»за відповідні періоди.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни», не визначений на законодавчому рівні. Крім того, мінімальний розмір пенсії за віком, визначений відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач по справі має статус «дитини війни», а тому, відповідно, має право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), який набрав чинності з 01.01.2006 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області, яким протягом 2006 р. - 2007 р. підвищення до пенсії позивача відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. не проводилося, з 01.01.2008 виплачувалось в розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а з 22.05.2008 р. в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 530.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Що стосується вимоги позивача про відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачка, звернувшись із позовом 03.11.2009 року, пропустила строк звернення до адміністративного суду з позовом і не навела поважних причин пропуску. Юридична необізнаність позивачки не є поважною причиною, оскільки закони, інші нормативні акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини. Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи позов в частині зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату передбаченого ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії за період з 03.11.2008 р. по 03.11.2009 р. суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 03.11.2008 року по 03.11.09 року (один рік до дня звернення з позовом до суду), оскільки право позивача на отримання щомісячно пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. - підтверджено Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»і пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що змінювали розмір підвищення пенсії дітям війни.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В подальшому до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. зміни не вносилися.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що з часу ухвалення рішень Конституційним Судом України, Управління Пенсійного фонду протиправно не здійснювало виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги постанову КМУ від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом України «Про соціальний захист дітей війни», а не підзаконним нормативно-правовим актом Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530.

Управління Пенсійного фонду помилково вважає неможливим застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії, встановленого законом, не є приводом для відмови в реалізації позивачем конституційних гарантій права на підвищення до пенсії в розмірі, встановленому законом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України, в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином районний суд правильно вказав, що при визначені розміру підвищення до пенсії, Управління Пенсійного фонду зобовязано застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Тому колегія суддів вважає, що наявність такої норми матеріального права (ч.3 ст.28 Закону N 1058-IV) та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків ( справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Розівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий Д.В.Чепурнов

Судді: Л.М.Нагорна

ОСОБА_2