Справа № 15210/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2010 р. справа № 2а-539/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради та ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-539/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії відповідача щодо не нарахуванні та невиплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 року по 31.12. 2007 року та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення провести перерахунок позивачці за вказаний період допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виходячи з прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, за відрахунком сум, що були отримані позивачкою, також стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 3,40 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодилася як позивачка так і відповідач та оскаржили її до апеляційної інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставини по справі, що мають значення для справи, а також безпідставного не застосування судом приписів законодавства, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Управління праці та соціального захисту населення в апеляційній скарги просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову ОСОБА_1

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з квітня 2007 року по листопад 2008 року у розмірах менших ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у звязку з народженням нею 13.11.2005 року дитини, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та у період з квітня 2007 р. по листопад 2008 р. отримувала щомісячну державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та відповідно до розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, тобто по 31.12.2007 р. є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного Закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у відповідача обовязку нараховувати та виплачувати позивачці у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у липні, серпні та вересні 2007 р. суму в розмірі 463 грн. щомісячно, і з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. суму у розмірі 470 грн. щомісячно.

Постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційні скарги щодо наведеної частини підлягають залишенню без задоволення.

Наведені позивачкою в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності судового рішення в частині відмови їй у задоволені частини вимог та безпідставності не застосування до спірних правовідносин положень статті 22 Конституції України та п.2 Постанови ПВС України № 9 від 01.11.1996 р. є помилковим розумінням норм чинного законодавства, а тому відповідно вимоги апеляційної скарги позивачки задоволенню не підлягають.

При вирішені позову та постановлені рішення, судом першої інстанції правильно було враховано, що з 01.01.2008 року стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»діяла в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»згідно до розділу ІІ та розділу ІІІ якого «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 28-рп/2008 р. положення розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними, у звязку з чим є чинними, а тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь з відповідача недоотриманої суми допомоги за період 2008 року та зобовязання відповідача на майбутнє призначити допомогу у відповідності з встановленим Законом розміром прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років відсутні. Вжиття запрошуваного позивачкою способу захисту її прав є непридатним для запобігання владній діяльності, яка ще не розпочалася, а обовязок із вчинення дії суд не може ставити у залежність від обставини яка може (а може і не настати) у майбутньому, що узгоджується з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення»№ 11 від 29.12.1976 року яким визначено, що «резолютивна частина рішення повинна мати … безумовні висновки по суті розглянутих вимог…»

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки не має, і в цій частині судове рішення повинно залишатися без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині визначення судом порядку відновлення порушених прав позивачки та в частині зобовязання відповідача вчинити певні дії за період з 09 липня 2007 року до 15 грудня 2007 року. А саме, суд визначивши конкретну суму заборгованості відповідача, яку він зобовязаний донарахувати і сплатити на користь позивачки - суперечить завданню адміністративного судочинства, оскільки у такий спосіб суд вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Враховуючи, що допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму визначеного для дітей віком до 6 років на час судового розгляду справи за спірний період відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивачки, яке було підтверджено судом.

При визначенні періоду захисту прав позивачки, колегія суддів враховує, що її звернення до адміністративного суду відбулося лише 15.12.2008 р., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с.7) та ухвалою суду (а.с.3). В позові ОСОБА_1 не наводила пояснень щодо її звернення до суду за захистом після спливу визначеного КАСУ річного строку, не вказувала на причини поважності пропуску цього строку, та не ставила питання про його поновлення. Під час судового розгляду справи, позивачкою також не заявлялося клопотання про поновлення строку звернення до суду, а відповідач в свою чергу в письмових запереченнях (а.с.29) наполягав на застосуванні негативних наслідків пропуску позивачкою строку звернення до суду..

Зазначені заперечення відповідача суд першої інстанції не прийняв до уваги та взагалі не обговорив їх в судовому рішенні, і відповідно не урахував, що Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52). Закони, інші нормативно-правові акти, та судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у серпні 2007 року при здійсненні їй відповідачем першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Юридична необізнаність позивачки дійсно не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Особа, яка звертається до адміністративного суду за захистом своїх прав від порушень субєкту владних повноважень, повинна добросовісно користуватися своїми правами, не зловживаючи ними та повинна чітко виконувати покладені на неї процесуальні обовязки.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи вимоги ч.2 ст. 99 та ст.100 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання поважною причину пропущення позивачкою строку звернення до суду, а відповідно і до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції щодо захисту її прав за період х 09.07.2007 року до 15.12.2007 року з підстав пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду.

Помилковим є рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору, оскільки за змістом ч.1 ст.94 КАСУ при розподілі судових витрат якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, судовий збір підлягає стягненню не з відповідача у справі, а з місцевого бюджету.

За вищенаведених обставин, апеляційна скарга позивачка повинна бути залишена без змін, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з прийняттям нової постанови в цій скасованій частині

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року скасувати в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року до 15 грудня 2007 року та в частині стягнення конкретно визначеної суми в розмірі 1982,60 грн., і стягнення з управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради судового збору в суми 3,40 грн. на користь ОСОБА_1

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 у задоволені позову в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради нарахувати та виплатити суму недоотриманої нею у період з 09 липня 2007 року до 15 грудня 2007 року щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та в частині стягнення конкретно визначеної суми в розмірі 1982,60 грн., і стягнення з управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради судового збору в суми 3,40 грн

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3,40 грн

Залишити без змін постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 травня 2009 року в частині визнання протиправними дій управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради та зобовязання нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 15 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, розрахованої відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»для дітей віком до шести років, за відрахунком отриманих позивачкою сум допомоги у період з грудня 2007 року.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців починаючи з наступного дня, після виготовлення повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 19 квітня 2010 року

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4