Справа № 377/1415/13-а
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/20686/14

21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області про перерахунок пенсії.

Просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року зверненню за призначенням пенсії.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Славутич щодо нарахування ОСОБА_2 пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області здійснити перерахунок ОСОБА_2 пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії вказаної в статті 40 Закону України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення першої інстанції - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в 2013 році у позивача виникло право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким він і скористався, подавши до УПФУ у місті Славутичі Київської області заяву про призначення йому даного виду пенсії. З 6 серпня 2013 року позивач знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області як одержувач пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Як видно із матеріалів пенсійної справи №111229, позивачу первинно було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» . Після виникнення права на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», його за особистою заявою було переведено на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідач при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, а повинен застосовуватися показник у середньому за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач діяв неправомірно, з чим і погодився суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи із наступного.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 вказаного Закону законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше, а тому в управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області були відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік при призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи те, що посилання відповідача в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судами повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішеннях, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області про перерахунок пенсії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак