Справа № 822/548/15
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/548/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

28 травня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.,

суддів: Ватаманюка Р.В., Смілянця Е. С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Петльованої Ірини Ігорівни,

представника відповідача - Гнатюк Ольги Олегівни,

представника відповідача - Мельничук Валентини Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2013 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (правонаступник Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції (Ярмолинецьке відділення) Хмельницької області), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.01.2013 року №, №.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.07.2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.02.2015 року постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.04.2013 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.07.2013 року у справі №822/1462/13-а скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційний суд у своєму рішенні зазначив, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та на формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв до свого провадження дану справу та 16.03.2015 року ухвалив постанову, якою адміністративний позов задовольнив, - визнав протиправними та скасував податкові повідомлення - рішення Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції (Ярмолинецьке відділення) Хмельницької області № від 08.01.2013 року та № від 08.01.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

В період з 27.08.2012 по 29.08.2012 року та в період з 07.12.2012 по 17.12.2012 року, посадовими особами Городоцької МДПІ, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 за період з 11.02.2011 по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 21.12.2012 року № 12/17-2/НОМЕР_1 та встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за період, що перевірявся, на 354915 грн.;

- пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 694581,25 грн.

08.01.2013 року на підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 393978,50 грн., з яких 354915 грн. - за основним платежем та 39063,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 868226,56 грн., з яких 694581,25 грн. - за основним платежем та 173645,31 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В акті перевірки від 21.12.2012 року №12/17-2/НОМЕР_1 зазначено, що підставами для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючих про неправомірність формування позивачем витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціях за період, що перевірявся. При цьому податковий орган посилався на неможливість документального підтвердження позивачем відповідних витрат, пов'язаних з його господарською діяльністю та сум податкового кредиту, у зв'язку з відмовою надати такі документи перевіряючим під час проведення перевірки.

ФОП ОСОБА_2, не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями відповідача від 08.01.2013 року № та №, оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи заявлений адміністративний позов, дійшов висновку, що реальність проведення господарських операцій з контрагентами підтверджується наданими до матеріалів справи копій податкових накладних, платіжних доручень, видаткових накладних, актів приймання - здачі виконаних робіт, рахунків-фактур, та специфікації. Наведені первинні матеріали відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Апелянт, не погоджується із рішенням суду першої інстанції з огляду на те, що позивачем саме до перевірки не було надано податкових накладних, які підтверджували податковий кредит з ПДВ за травень-липень та грудень 2011 року на загальну суму 354915 грн. Крім того, позивач відмовився від надання таких документів на вимогу Городоцької ОДПІ від 07.12.2012 року №1240/10/17-018, а тому висновки акту перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на тих документах, які були досліджені під час перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції по суті спору та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі статтею 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Тож, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Встановлено, що за період з 01.04.2011 до 31.12.2011 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. За період, що перевірявся суб'єктом підприємницької діяльності задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 454590 грн.

За перевіряємий період позивач мав господарські відносини із наступними контрагентами: ПП "Алюпак", ТОВ "ТБК Оріон", ТОВ "ВІП Союз", ТОВ "УА Реалті", ТзОВ "Вінісін", ПП "Ніка-Трансплюс", ТОВ "БКК Інтермарр", ПП "ТАРТАК", ФОП ОСОБА_6, ТзОВ "Стиль", ФОП ОСОБА_7, ВАТ "Будматеріали",, ДП Хотинський лісгосп, ТОВ "Олевськліспром", ПП "Освод", ТзОВ "Таркетт Вінісін", ТОВ "Торгова група "Тиса", ФОП ОСОБА_8, ТОВ "Олевськліспром", ТОВ "Коріс "АМ", ТОВ "Укрбудкомплектація", ДП "Гангсо Україна", ТОВ "ЕК "ВЕРЕС".

Реальність проведення господарських операцій з контрагентами підтверджується наданими до матеріалів справи копій податкових накладних, платіжних доручень, видаткових накладних, актів приймання - здачі виконаних робіт, рахунків-фактур, та специфікації. Наведені первинні матеріали відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (а.с. 146-250 т. 1, а.с. 1-182 т. 2).

Крім того, представником відповідача не заперечувалось, що в оформлених первинних документах відсутні порушення.

Наявність господарської мети можна встановити з аналізу транспортування товарно - матеріальних цінностей та цін придбання та реалізації товарів (робіт, послуг) за вересень 2011 року, наведене об'єктивно підтверджується даними наведеними в акті від 21.12.2012 року (а.с. 20 т. 1).

Крім того, щодо реальності господарських операцій із вказаними контрагентами підтверджуються щомісячними, щоквартальними актами звірки, оскільки мало місце відшкодування ПДВ.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підпунктами 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

За змістом наведених норм, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), які в подальшому використовуються у межах господарської діяльності платника податку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акта перевірки).

В контексті даної спірної ситуації акт податкового органу не містить будь-якого документального підтвердження стосовно не виконання фінансово-господарських взаємовідносин позивача по взаєморозрахунках з контрагентами, а викладені у ньому висновки не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, доводи відповідача стосовно відсутності мети господарських операцій позивача із контрагентами спростовуються також наступним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Тож, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів із контрагентами ПП "Алюпак", ТОВ "ТБК Оріон", ТОВ "ВІП Союз", ТОВ "УА Реалті", ТзОВ "Вінісін", ПП "Ніка-Трансплюс", ТОВ "БКК Інтермарр", ПП "ТАРТАК", ФОП ОСОБА_6, ТзОВ "Стиль", ФОП ОСОБА_7, ВАТ "Будматеріали",, ДП Хотинський лісгосп, ТОВ "Олевськліспром", ПП "Освод", ТзОВ "Таркетт Вінісін", ТОВ "Торгова група "Тиса", ФОП ОСОБА_8, ТОВ "Олевськліспром", ТОВ "Коріс "АМ", ТОВ "Укрбудкомплектація", ДП "Гангсо Україна", ТОВ "ЕК "ВЕРЕС", їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами. За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що вести мову про завищення позивачем податкового кредиту неможливо, оскільки суми ПДВ правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в деклараціях за відповідні періоди, на основі отриманих податкових накладних.

Більше того, перевірками проведеними відносно контрагентів з якими у позивача були господарські відносини, підтверджена правомірність включення до складу податкового кредиту сум по операціях із вказаними контрагентами, що в свою чергу представниками відповідача не заперечується.

Крім того, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року в адміністративній справі №822/2331/13-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 до Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Хмельницькій області задоволено, - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Городоцької міжрайонної ДПІ (Ярмолинецьке відділення) № від 15.03.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що період з 01.07.2011 по 31.10.2011 року був предметом перевірки, за результатом якої винесене податкове повідомлення-рішення № від 15.03.2013 року, яке вже скасоване постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.08.2013 року в адміністративній справі №822/2331/13-а, входить до періоду з 11.02.2011 по 31.12.2011 року, який є предметом розгляду даної адміністративної справи, то обставини у справі №822/2331/13-а є встановленими та доказуванню у цій справі не підлягають.

Крім того, 31.10.2013 року постановою слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідування СУ ФР ГУ Міндоходів у Хмельницькій області О.О. Шуляк закрито кримінальне провадження від 31.01.2013 року за №0000006 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення за частиною 1 статті 212 КК України.

Так, факт фіктивності фінансово-господарської діяльності може бути встановлено лише на підставі рішення суду. Проте, такого рішення до суду відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача від 08.01.2013 року № та №, оскільки реальність господарських операцій позивача із контрагентами підтверджена наявними в матеріалах справи первинними документами, та не ненадання їх вчасно для перевірки перевіряючим не спростовує факту їх вчинення у дійсності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 04 червня 2015 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

Смілянець Е. С.