Справа № 10196/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" лютого 2010 р.справа № 2а-35/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2009 року
у адміністративній справі № 2а-35/09 за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС УДАІ ГУМВС в Запорізькій області Бєляєва С.П., за участю третьої особи ГУ МВС України в Запорізькій області про відміну постанови про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и л а:
Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2009 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС УДАІ ГУМВС в Запорізькій області Бєляєва С.П., за участю третьої особи ГУ МВС України в Запорізькій області відмовлено з підстав доведеності факту порушення позивачем порушення правил дорожнього руху.
З вказаною постановою суду не погодилася позивач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2009 року та винести нову постанову якою задовольнити його вимоги у повному обсязі.
Сторони по справі належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, проте в призначений час до апеляційного суду не прибули, заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надіслали, у звязку з чим колегія суддів визнала за можливе згідно ч.4 ст.196 КАСУ розглянути справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин у справі та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.
На правовідносини, що виникли, поширюються положення Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8074-Х від 07.12.1984 зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП) та Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями (далі - ПДР).
Суд першої інстанції здійснив правильно аналіз обставин справи та діючого законодавства України і дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, так як пунктом 1.1 глави 1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух»встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.3 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною першою статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом встановлено, що 13.01.2009 року старшим інспектором ДПС УДАІ ГУМВС в Запорізькій області Бєляєвим С.П. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 по факту зупинки автомобіля «Пежо 206», державний номер НОМЕР_1 здійснив зупинку по пр.Леніна (вулиця Грязнова) в м.Запоріжжі в зоні посадового майданчика для маршрутного таксі, у звязку з чим порушено пункт 15.9 ПДР. 13.01.2009 р. за вказаним протоколом було винесено постанову, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн.
Визнаючи сам факт зупинки по пр.Леніна (вулиця Грязнова) в м.Запоріжжі в зоні посадового майданчика для маршрутного таксі, у звязку з чим порушено пункт 15.9 ПДР, позивач зазначає, що така зупинка була короткостроковою та на відстані більш ніж 15 метрів від руху громадського транспорту. Стверджує, що зупинкою не перешкоджав руху громадського транспорту. Вказує на те, що інспектором ДАІ, який склав даний протокол не здійснено вимір, який підтверджував би перебування його автомобіля на відстані менш ніж 30 метрів від зупинки громадського транспорту, а не більше 30 метрів, що допускається ПДР. Тому, протокол та постанова про адміністративне правопорушення складені з порушеннями.
Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 13.01.2009 р. (а.с.2) позивач по суті порушення нічого не зазначив. В позовній заяві (а.с.1), ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі (а.с.24) позивач будь-яких пояснень за відсутність пояснень не надав.
Відповідно до пункту 15.9г Правил дорожнього руху визначено, що у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух (в'їзд або виїзд) інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Доводи позивача про зупинку на період однієї хвилини та більш ніж 15 метрів від майданчика для маршрутного таксі, не звільняє його від відповідальності у даному випадку, оскільки ОСОБА_1 не було вчинено визначених правилами дорожнього руху дій водія в разі вимушеної зупинки та зупинки в районі майданчика для маршрутного таксі. Так, пунктом 15.14 ПДР передбачено, що в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил. А саме, п. 9.9 ПДР - Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; пункт 9.11 - якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.
З увагою на наведені положення ПДР, колегія суддів вважає, що дії водія ОСОБА_1 в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинка заборонена, повинні були відповідати вимогам пункту 15.14. ПДР. Тобто, він спочатку повинен був вжити всіх заходів, щоб розрахувати відстань та зупинити транспортний засіб у місці де зупинка дозволена.
Описуючи в апеляційній скарзі свої дії, як водія та відсутність небезпечності для руху громадського транспорту ОСОБА_1 не пояснює не виконання ним вимог п.15.14 ПДР та не вжиття всіх заходів, щоб зупинити свій автомобіль більш ніж за 15 метрів від майданчика для маршрутного таксі, де вона заборонена і таким чином, його доводи є недоведеними та необґрунтованими.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, саме позивач повинен був подати докази на підтвердження обставин, на які він посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона (ч.1 ст.71 КАСУ). Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами вимушеність зупинки ним автомобіля в забороненому місці та відсутність у нього можливості виконати вимоги п.15.14 ПДР. Не доведена позивачем також неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 13.01.2009 р.
Все вищеперелічене дає судовій колегії право для висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 дійсно задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.
Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2009 року залишити без змін.
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з наступного дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 16 лютого 2010 року.

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3