Справа № 10902/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. справа № 2а-495/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2009 року

у адміністративній справі № 2а-495/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання неправомірними дії про відмову в нарахуванні державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стягнення недоплаченої суми допомоги,-

В с т а н о в и л а :

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та зобовязання донарахувати і виплатити позивачці недоотриману нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»у розмірі 1868,61 грн., а також стягнуто з бюджету міста на користь позивачки стягнуто судові витрати у сумі 3,40 грн. В іншій частині вимоги позивачки судом відмовлено.

З вказаною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач, у звязку з чим подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга відповідача мотивована порушенням судом норма матеріального та процесуального права, оскільки позивачка є застрахованою особою і допомога їй була призначена відповідно до Порядку КМУ та відповідно до Закону України Про Державний бюджет на відповідний рік, а кошти на виплату вказаної допомоги відповідачем отримуються з державного бюджету. Відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на не належну оцінку судом першої інстанції доводів відповідача щодо дії положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими змінювався розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачувалася відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та приписів Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року. Крім того, відповідач посилається на пропуск річного строку звернення до суду позивачкою без поважних причин, тому просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення в якому відмовити в задоволені позову.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі протиправні дії територіального органу праці та соціального захисту щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірах менших ніж це встановлено Законом у період 2007-2009 р.р. та захист порушених прав позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з травня 2007 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у звязку з народженням нею 05.10.2006 року дитини. У період 2007-2009 р.р позивачці щомісячно виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень статті 15 Закону України «до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»згідно до розділу ІІ та розділу ІІІ.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з дня прийняття Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. року та до кінця бюджетного року, тобто з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного Закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку нараховувати та виплачувати позивачці у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у липні, серпні та вересні 2007 р. суму в розмірі 463 грн. щомісячно, і з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. суму у розмірі 470 грн. щомісячно.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено Законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо обовязку відповідача донарахувати позивачці суму недоотриманої нею допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років з 09.07.2007 р. у розмірі 463 грн. та з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 470 грн., за відрахуванням отриманих позивачкою сум допомоги у липні 2007 р. 129,03 грн., у серпні 2007 р. 132,64 грн., у вересні 2007 р. 134,45 грн., у жовтні 2007 р. 130,64 грн., у листопаді 2007 р. 140,05 грн., та у грудні 2007 р. 144,10 грн.

Постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Правильними колегія суддів вважає також наведені в мотивувальній частині постанови суду першої інстанції висновки про неможливість порушення гарантованих державою та прямо передбачених Законом прав позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною із-зі відсутності в державному бюджеті коштів на виплату вказаної допомоги, а також про наявність безпосереднього звязку у спірних правовідносинах між позивачкою та відповідачем, який уповноважений державою на соціальне забезпечення та захист громадян України, в сімях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

Наведені обставини відповідно приводять до висновку про незаконність дій відповідача щодо призначення, нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року у розмірі нижчому ніж прожитковий мінімум, встановленого для дітей віком до 6 років.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача на користь позивачки конкретно визначеної суми недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки судом не було враховано час дії Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та внесені з 01.01.2008 р. зміни до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а застосований судом спосіб відновлення прав позивачки, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, знаходиться за межами встановленої КАС України компетенції адміністративного суду.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Проте, рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі у наведеній частині, оскільки при вирішені спору суд не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав поза межами річного строку звернення до суду, а відповідач заперечував проти позову у тому числі і з підстав пропуску строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 14.07.2009 р., не пояснюючи коли саме вона дізналася про порушене право, не наводила обґрунтувань поважності причини пропуску нею річного строку звернення до суду, не надала суду цьому доказів, а відповідачем до суду першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.20-22) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у липні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09 липня 2007 р. до 31 грудня 2007 року, не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позову.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду.

Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не врахував відсутність будь-яких обґрунтувань позивачки щодо поважності причини пропуску нею строку звернення до суду та заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволені вимог позивачки саме з цих підстав.

Також не може бути залишено в силі рішення суду в частині стягнення з бюджету на користь позивачки судові витрати 3 грн. 40 коп. з підстав відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з прийняттям нової постанови в частині скасованої.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 листопада 2009 року скасувати та відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та зобовязання донарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотриману нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»у розмірі 1868,61 грн.

В іншій частині постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3