Справа № 16566/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2010 р.справа № 2а-499/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради та ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-499/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради про стягнення заборгованості з державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради по виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж передбачено статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та зобовязано відповідача здійснити перерахунок і виплатити позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»за період з жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги. В іншій частині вимог позивачки судом відмовлено

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена як позивачкою так і відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради посилаючись на відсутність підстав для визнання дій управління неправомірними та неврахуванням судом положень чинного законодавства, на підставі якого діяв відповідач, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивачки мотивована тим, що суд при вирішені її позову помилково застосував норми матеріального права та безпідставно відмовив їй у задоволені частини вимог, та залишив без вирішення питання про відшкодування на її користь витрат на правову допомогу. У звязку з наведеним просить скасувати постанову суду в частині відмови у задоволені її вимог та прийняти рішення яким зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у відповідності до положень статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 р., а також покласти на відповідача судові витрати, в тому числі втрати на оплату послуг адвоката

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального правління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р. р. у розмірах менших ніж встановлено законом

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є застрахованою особою і перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради у звязку з народженням нею дитини 08.08.2007 року. У період 2007-2008 р.р. позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Колегія суддів визнає законною та обґрунтованою постанову суду першої інстанції, оскільки після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідач зобовязаний був в своїй діяльності керуватися приписами ст..15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з дня звернення позивачки до УПСЗН з відповідною заявою у жовтні 2007 року. тобто з 29.10.2007 року по 31.12.2007 року, відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами при здійсненні нарахування та виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову є належним чином мотивованою і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутність у нього повноважень на збільшення суми допомоги після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини та за якими відповідач наділяється повноваженнями на належне матеріальне та соціальне забезпечення осіб, які підпадають під дію Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним повноважень.

Не приймаються колегією суддів доводи відповідача щодо відсутності зобовязань його рішенням Конституційного Суду України до вчинення певних дій та неналежного фінансування видатків за Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Законним та обґрунтованим є рішення суду щодо відмови у задоволені вимог позивачки щодо захисту її прав на отримання допомоги в розмірі, визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 р., та щодо застосування до спірних правовідносин спеціальної норми Закону, тобто положень статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Починаючи з 01.01.2007 року законодавцем визначено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не здійснює виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а страхувальники (суб'єкти господарювання) не мають права здійснювати призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок коштів Фонду та відображати ці витрати в звітності по коштах загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням

Відповідно до статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року № 489-V та пунктів 23, 24, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№ 107-VI від 28 грудня 2007 року виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється у 2007 та 2008 роках за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13 затверджений Порядок призначення і виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам, застрахованим в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, який втратив чинність з 1 березня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року № 57. Згідно пункту 2 цього Порядку призначення і виплата цих догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 січня 2007 року здійснюється органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб. З 1 березня 2008 року питання щодо порядку призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» зі змінами внесеними, постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року № 57.

За Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Перерахування коштів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку безпосередньо на рахунки населення здійснюють територіальні управління праці та соціального захисту населення з реєстраційних рахунків за кодом тимчасової функціональної класифікації видатків 090303 "Допомога на догляд за дитиною віком до 3 років".

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, тому у 2008 році нарахування та виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна здійснюватися територіальними управліннями праці та соціального захисту населення на підставі статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» зі змінами та доповненнями внесеними законами про державний бюджет 2008 р з врахуванням рішення Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень та ця норма не визнана неконституційною. Таким чином, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік виплачена відповідачем відповідно до діючого законодавства.

За наведених обставин вимоги позивачки про захист її прав за період 2008 року задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги позивачки в частині відшкодування їй витрат за надання правової допомоги в сумі 900 грн. виходячи з нижченаведеного

Питання про розподіл судових витрат згідно статті 99 та 162 КАСУ повинен вирішувати суд першої інстанції при прийнятті рішення за результатом розгляду справи по суті. В даному випадку питання щодо відшкодування на користь позивачки витрат на правову допомогу судом першої інстанції не вирішено.

Якщо в постанові за результатами розгляду справи суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, або вирішив його, але не визначив конкретного їх розміру, тоді відповідно до п.1 ч.1 ст.168 КАСУ ці питання підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення. Тобто, неповнота постанови суду першої інстанції може бути усунута через ухвалення додаткового судового рішення цим самим судом.

Ні позивачка ні її представник з заявою про прийняття додаткової постанови стосовно розподілу судових витрат до суду першої інстанції не зверталися. Разом з тим, вони до наступного часу не позбавлені такого права та можливості, оскільки згідно ч.2 ст.168 КАСУ питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно ч.6 ст.94 КАСУ суд апеляційної чи касаційної інстанції наділений правом лише змінити розподіл судових витрат у тому разі, якщо не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції або її зміни у звязку з не вирішенням питання про розподіл судових витрат, оскільки цей недолік може бути виправлений шляхом постановлення додаткового судового рішення судом першої інстанції.

Також колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про розподіл витрат позивачки за надання правової допомоги під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, оскільки матеріали справи містять в собі ксерокопію квитанції (а.с.18), яка є не завіреною, що не відповідає вимогам статті 79 КАСУ. Інших доказів колегії суддів не надано

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки та апеляційної скарги відповідача, і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міськради та ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції

Повний текст ухвали виготовлено 05 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3