Справа № 2-а-56/11
Суддя: Гапоненко Р. В.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-56/11 року
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2011 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Гапоненко Р.В.

при секретарі Руденко І.М.

за участю представника УПСЗН Великолепетиської

районної державної адміністрації ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт ОСОБА_2 адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації (Відповідач1), Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації (Відповідач2), Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Херсонської обласної державної адміністрації (Відповідач3) про стягнення разової допомоги на оздоровлення та визнання дій Управління праці та соціального захисту населення в частині недоплати зазначеної допомоги протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення разової допомоги на оздоровлення та визнання дій Управління праці та соціального захисту населення в частині недоплати зазначеної допомоги протиправними мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він має статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інваліда 3-ї групи та знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-12 від 28.02.1991 року передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в розмірах: - інвалідам 3-ї групи - чотири мінімальних заробітних плати. Відповідно до затвердженого розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет на 2008 рік», «Про Державний бюджет України на 2009 рік», розміри мінімальної заробітної плати становили: на 2007 рік - 400 гривень, 2008 рік -515, 2009 рік - 605 грн. Таким чином, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»він недоотримав за цей період 7600 гривень. Відмову відповідача в здійсненні виплати заборгованості вважає незаконною та неправомірною, оскільки позиція відповідача грунтується виключно на постановах КМУ від 20.09.2005 року № 936 та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими встановлені менші, ніж передбачено зазначеним вище Законом, розміри щорічної допомоги на оздоровлення. Своїми діями відповідач грубо порушив норми ч. 3 ст. 8, ст. 22 Конституції України, ч. 12 п. 1 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, Рішення Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішення Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-12 від 28.02.1991р. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано неконституційною ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тим самим підтвердив, що зазначеними вище інструкціями знов у грубій формі порушуються права і свободи окремим верст громадян, в даному випадку учасників ліквідації наслідків від Чорнобильської катастрофи. Рішенням Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішенням Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року положення Постанови КМУ від 28.07.1996 року № 836 визнано таким, що не відповідає чинному законодавству України. Положення законів України «Про Державний бюджет України на певні роки»обмежують конституційні права громадян на соціальний захист, заробітну плату, встановлені законами України пільги, компенсації і гарантії, розміри і порядок їх надання. Зупинення Законом положень інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, суперечить ч. 2 ст. 8, ст. 16, ч. 5 ст. 17, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ч. 1,4 ст. 43, ч. 1 ст. 46, статтям 48, 49, п 1, 6 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 95 Конституції України. Підтвердженням неконституційності положень законів України «Про Державний бюджет України на певні роки»викладені у Рішеннях Конституційного Суду України від 22 липня 1999 року № 8-pп/99(v008p710-99) (справа щодо права на пільги), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (v005p710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (v020p710-04) (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій). Просить суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації протизаконними в частині не дорахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату, починаючи з 2007 року, щорічної разової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-12 від 28.02.1991 року, виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2011 року до участі у справі залучено в якості другого відповідача ОСОБА_4 управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації та Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

У відкритому судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просить суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації протизаконними в частині не дорахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату, починаючи з 2007 року, щорічної разової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року, виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат.

У відкритому судовому засіданні представник Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації ОСОБА_1 (Відповідач 1) позов не визнала та надала до суду заперечення на позов в якому вказала, що позовні вимоги ОСОБА_3 Управління праці та соціального захисту населення не визнає, оскільки ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі - ОСОБА_5) зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов'язковими для виконання Міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Постановою КМУ від 20.09.2005р. № 936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок). Згідно пп. 4 п. 4 Порядку щорічна допомога на оздоровлення призначається відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону та Постанови КМУ від 12.07.2005р №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлює розмір щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно вказаної Постанови щорічна допомога на оздоровлення з 2005 року інвалідам III групи виплачується в розмірі 90 грн. ОСОБА_5 України, який Конституція України виокремлює серед інших - це закон про Державний бюджет України. Згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії. Відповідно до ст. 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальнодоступні потреби, розмір і цільове призначення цих видатків. Закон про Державний бюджет України є правовим актом, в змісті якого чітко зумовлене поняття бюджету, як план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення та функцій, які здійснюються органами державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Статтею 101 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ст. 73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»встановлено, що КМУ надається право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 встановлено, що Законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя в законодавстві і, як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина, але слід взяти до уваги про необхідність дотримання норм Бюджетного Кодексу України, положення якого не були визнані Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними). Відповідно до п.4, п.5 ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних призначень, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням. Згідно ч. 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює виплати за дорученнями розпорядників бюджетних коштів при наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу в бухгалтерському обліку виконання Державного бюджету України та відповідності напряму витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню. Також згідно постанови КМУ від 20.09.2005. №936 "Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" джерелом фінансування виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є Державний бюджет України. Згідно п. 4 Порядку виплата компенсацій та допомоги певних видів за програмами, пов'язаними із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій. Щорічна компенсація на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутня в щорічних бюджетних призначеннях Великолепетиського управління праці та соціального захисту населення. Таким чином, управління не є головним розпорядником та отримувачем бюджетних коштів за рахунок яких виплачується одноразова допомога на оздоровлення особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. ОСОБА_4 розпорядником зазначених коштів є ОСОБА_4 управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, а розпорядником нижчого рівня, який здійснює виплату даного виду допомоги є Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Управління праці та соціального захисту населення здійснює лише розрахунок щорічної допомоги на оздоровлення і у своїй діяльності керується ст. 95 Конституції України, відповідно до якої виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальнодоступні потреби, розмір і цільове призначення цих видатків. На підставі вищевикладеного, вважає, що управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державне адміністрації є неналежним відповідачем за даною справою оскільки не своїми діями, не своєю бездіяльністю не наносило шкоди інтересам громадянина ОСОБА_3 і діяло виключно в рамках чинного законодавства. Вважає, що ОСОБА_3 прострочив термін подання позовної заяви. Просить суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог

Представник Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації (Відповідач2) у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 10.02.2011 року.

Представник Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Херсонської обласної державної адміністрації (Відповідач3) у судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заперечення на позов, в якому зазначив, що згідно з положенням про Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської облдержадміністрації № 64 від 15 червня 2006 року та зареєстрованого виконавчим комітетом Херсонської міської ради 03 липня 2006 року, Центром здійснюється оформлення документів для виплати державної соціальної допомоги через установи банків та поштових відділень державного підприємства "Укрпошта". Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не призначає соціальні виплати, а нараховує кошти на виплату допомоги у встановлених законодавством розмірах, які відповідають паспорту бюджетної програми на відповідний рік та за рішенням управління праці та соціального захисту населення. Херсонський центр по нарахуванню та здійснив оформлення виплати допомоги на оздоровлення ОСОБА_3, постраждалому від аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 3 групи за: 2007 рік - 100,00 грн., список №2 від 15.05.2007 p.; 2008 рік - 90,00 грн., список № 2 від 07.05.2008 p.та доплата 10,00 грн., список № 9 від 18.07.2008 року; за 2009 рік - 90,00 грн., відомість №1 від травня 2009 року, 2010 рік 90,00 грн., відомість № 1 від червня 2010 року. ОСОБА_4 розпорядником коштів по виконанню Закону України "Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" є Міністерство праці та соціальної політики України. Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не призначає соціальні виплати, не є власником коштів чи спеціальних фондів по виплаті допомог. Приймати рішення про здійснення доплати, перерахунку, призначення допомог та визначення їх ромірів Центр не має повноважень та законних підстав. За вимогами адміністративного позову ОСОБА_3 про перерахунок та стягнення державної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки термін позовної давності вже сплив. Стосовно розміру компенсаційної виплати на оздоровлення у розмірі 4 кратних мінімальних заробітних плат повідомляє, що ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дійсно передбачено призначення компенсаційних виплат у розмірах встановлених від мінімальної заробітної плати. Проте, починаючи з 1996 року у Законах України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати", які приймалися ВРУ на відповідні роки, зазначалося, що встановлений мінімальний розмір заробітної плати не повинен застосовуватися як розрахункова величина для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат, до прийняття відповідних змін до законів, у яких розрахунок розміру виплат залежить від мінімальної заробітної плати. Закони України "Про Державний бюджет України" на 2007-2009 роки були діючими на протязі всього 2009 та 2010 років на розгляд Конституційного Суду, з приводу неконституційності положення цих статей, не виносилося, тому вважає, що Управлінням праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації та Херсонським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат правомірно керувались постановами КМУ з приводу визначення розмірів соціальних виплат. Частиною другою ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямовання цих видатків. Відповідно до частини другої ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України. Відповідно до п. 5 ст.51 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Зобов'язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням. Вважає, що Херсонський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат при оформленні документації на виплату допомоги на оздоровлення як постраждалому від аварії на ЧАЄС 1 категорії ОСОБА_3 за рішенням управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації, діяв з дотриманням вимог та всіх норм діючого на той момент законодавства, та в межах повноважень і компетенції. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 в повному обсязі в зв»язку з тим, що виплатити допомогу у розмірах визначених у позовній заяві у Центра немає законних підстав та повноважень; застосувати до адміністративного позову ОСОБА_3 строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 належить до першої категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія А № 122707.

Позивачу встановлена третя група інвалідності з встановленням причини інвалідності захворювання, повязане з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач 13.10.2010 року звернувся з заявою до відповідача про перерахунок пенсії, але відповідач відмовив позивачу у виплаті щорічної разової грошової допомоги на підставі того, що бюджетна установа не має права здійснювати виплати на щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в більших розмірах, ніж ті, які встановлені бюджетними призначеннями.

Преамбула Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»говорить, що цей ОСОБА_5 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(із змінами від 06.06.1996 року ) щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Суд дійшов висновку, що для здійснення нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у даному випадку необхідною умовою є саме розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 76 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»розміри мінімальної заробітний плати на 2007 рік встановлено: з 01.01.2007 року 400 грн. на місяць, з 01.04.2007 року 420 грн., з 01.07.2007 року 440 грн.

Згідно ст. 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»розміри мінімальної заробітний плати на 2007 рік встановлено: з 01.01.2007 року 400 грн. на місяць, з 01.04.2007 року 420 грн., з 01.07.2007 року 440 грн.

Згідно ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»розмір мінімальної заробітної плати встановлено: з 1 січня 2009 року 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць.

Згідно ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік розмір мінімальної заробітної плати встановлено: з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні.

Судом встановлено, що відповідачами при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення не було враховано норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а нарахування здійснювалося відповідно до Постанови КМУ від 12.07.2005р №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлює розмір щорічної допомоги на оздоровлення 2005 року інвалідам III групи в розмірі 90 грн.

Позиція відповідачів ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлюється згідно з бюджетними призначеннями.

Суд не приймає доводи відповідачів, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 р. визнано неконституційною ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тим самим підтверджено, що відповідачами у грубій формі порушуються права і свободи окремим верст громадян, в даному випадку учасників ліквідації наслідків від Чорнобильської катастрофи. Рішенням Верховного Суду України від 08.06.2005 року та Рішенням Вищого Адміністративного Суду України від 02.06.2006 року положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 року № 836 визнано таким, що не відповідає чинному законодавству України. Положення законів України «Про Державний бюджет України на певні роки» обмежують конституційні права громадян на соціальний захист, заробітну плату, встановлені законами України пільги, компенсації і гарантії, розміри і порядок їх надання. Зупинення Законом положень інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, суперечить ч. 2 ст. 8, ст. 16, ч. 5 ст. 17, ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ч. 1,4 ст. 43, ч. 1 ст. 46, ст. 48, п 1, 6 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 95 Конституції України. Підтвердженням неконституційності положень законів України «Про Державний бюджет України на певні роки» викладені у Рішеннях Конституційного Суду України від 22 липня 1999 року № 8-pп/99(v008p710-99) (справа щодо права на пільги), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (v005p710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (v020p710-04) (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій). Встановлений ч.2 статті 95 Конституції України, ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного Кодексу України вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21 Конституції України), їх зміст і обсяг при прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (ст. 22 Конституції України). Відповідно до ст. 64 Конституції України право громадян не можуть бути обмежені, лише в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд вважає, безпідставними посилання відповідачами на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, оскільки згідно заяви від 13 жовтня 2010 року. ОСОБА_3 звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації з проханням роз»яснити чому йому було виплачено щорічну грошову допомогу на оздоровлення з 2005 року по 2009 рік в меншому розмірі ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та здійснити її перерахунок у добровільному порядку, тобто в межах строків передбачених ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд вважає, то дії відповідачів щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у розмірах менших від чотирьох мінімальних заробітних плат протиправними, оскільки не відповідають вимогам ч. 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»за № 7-93 від 21.01.1993 p., громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 48, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 2, 7-12, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Херсонської обласної державної адміністрації про стягнення разової допомоги на оздоровлення та визнання дій Управління праці та соціального захисту населення в частині недоплати зазначеної допомоги протиправними задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Херсонської обласної державної адміністрації в частині не дорахування та недоплати щорічної допомоги на оздоровлення неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату щорічної допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-12 від 28.02.1991 року, виходячи з розміру чотирьох мінімальних заробітних плат, починаючи з 2007 року.

Постанова суду може бути оскаржена через Великолепетиський районний суд до Одеського апеляційного суду адміністративного. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий підпис