Справа № 9622/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2010 р. справа № 2а-1022/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2009 року

у адміністративній справі 2а-1022/09 року за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради у не здійсненні перерахунку та не виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 14 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року та зобов'язано відповідача донарахувати та виплатити позивачці недоотриману нею у період з 14 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»у розмірі 189,23 грн., стягнуто з місцевого бюджету м. Дніпропетровська на користь позивачки понесені нею витрати по справі в розмірі 3,40 грн. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав не зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання, у звязку з чим Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в частині задоволених позовних вимог.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по даній справі є дії відповідача, якими порушені права позивачки на отримання державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період 2007-2009 р.р. у розмірах, які були визначені ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції, що діяла до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

З матеріалів в справи вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, яким їй призначена та виплачувалася у 2007-2009 роках державна допомога при народженні сина та щомісячна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що розраховувалася відповідачем відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та на 2008 та 2009 роки.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з 14 грудня по 31 грудня 2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норми Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку нараховувати та виплачувати позивачці у період з 14.12.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у грудні 2007 р. суму в розмірі 470 грн.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 14.12.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо обовязку відповідача донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років з 14.12.2007 р. у розмірі 470 грн., за відрахуванням отриманих нею сум допомоги у період грудня 2007 р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ст.1 цього Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції у вищенаведеній частині щодо визнання протиправними дій відповідача та право за позивачкою на отримання допомоги по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років у період з 14.12.2007 року по 31.12.2007 року - належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень частини 1 статті 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції не подавалося будь-яких заперечень проти позову, у тому числі і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до адміністративного суду, а також в апеляційній скарзі відповідач не заперечував проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду (а.с.36-39).

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду та не може відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін по справі.

Постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції. Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе виключити з резолютивної частини постанови суду першої інстанції визначення конкретних сум недоотриманої допомоги по догляду з дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 189,23 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради залишити без задоволення, постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2009 року залишити без змін, виключивши з абзацу третього резолютивної частини постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2009 року визначену судом суму заборгованості в розмірі 189,23 грн.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3