Справа № 2-а-971/11
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Н.п. 2а/522/164/14
Справа № 2-а-971/11/

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси - Домусчі Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом в 2006р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просив визнати його право на пенсію учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії по інвалідності з урахуванням додаткової пенсії за шкоду нанесену здоров`ю, з 19.09.2003р. у розмірі 2345 грн. і з 01.01.2004р. у розмірі 2 491,03 грн., з 01.01.2005р. у розмірі 2905 грн. та зобов`язати відповідача зробити перерахунок призначеної пенсії за період з 19.09.2003р.та виплату недоотриманої пенсії.
Згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 07.06.2006р.(а.с.20) позивачу було відмовлені у задоволені позову.
Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006р. постанова суду від 07.06.2006р. залишена без змін.(а.с.39-40).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.11.2008р. (а.с.56) постанову Приморського районного суду м.Одеси від 07.06.2006р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.03.2013р. адміністративний позов був залишений без розгляду.(а.с.68).
Згідно ухвали суду від 12.01.2015р. справа прийнята до провадження судді Домусчі Л.В. та призначена до розгляду.
10.02.2015р. позивач подав до суду уточнений адміністративний позов (а.с.97-101) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області , ІНФОРМАЦІЯ_1 яким просив: визнати протиправними дії Одеського обласного військового комісаріату при нарахування та виплаті позивачу щомісячного підвищення пенсії, як інваліду війни 2-ої групи, в частині застосування в період з 19.09.2003р. по 31.12.2005р. постанов КМУ №831 від 26.07.1996р. та №01 від 03.01.2002р.; визнати право позивача на щомісячне підвищення до пенсії, як інваліда війни 2-ої групи, з 01.01.2006р. у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону №2458-ІV від 03.03.2005р.; визнати протиправними дії Одеського обласного військового комісаріату при нарахування та виплаті позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частини застосування в період з 19.09.2003р. по 31.12.2006р. постанов КМУ №831 від 26.07.1996р. та №01 від 03.01.2002р.; визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області при нарахування та виплаті позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частині застосування з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. постанови КМУ №01 від 03.01.2002р. та в частині застосування в період з 01.01.2008р. статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України №107-VІ від 28.12.2007р.;
та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести позивачу призначення і перерахунок пенсії, як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та на щомісячне підвищення пенсії у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 19.09.2003р. по 31.12.2005р., виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01.01.2006р., виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;
зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області утриматися від порушення права позивача, як інваліда 2-ої групи та постраждалого в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, на отримання пенсії по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком та на щомісячне підвищення пенсії у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином.
12.03.2015р. представник позивача-Капітанчук В.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
17.03.2015р. на адресу суду від представника Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області Паук І.В. також надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, при цьому надавши письмові заперечення на позов, згідно яких просили відмовити в задоволенні позову та наполягалаи на застосування пропущення позивачем строку подачі позову.
Представник відповідача- Одеського обласного військового комісаріату не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства Україниякщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 3 КАС України суддя розглядає справу в порядку письмового провадження на основі наявних у суду матеріалів справи без виклику сторін з урахуванням заяв сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство,
прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, інвалідом 2-ї групи з вересня 2003р. та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, 1-ї групи з 29.10.2003р.
Позивачу надано статус інваліда 2-ї групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 видане Одеським облвоєнкоматом 19.09.2003 року, а з 29 жовтня 2003 року є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, 1-ї групи,що також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.5).
До 31.12.2006р. позивач знаходився на пенсійному обліку в Одеському обласному військовому комісаріаті.
З вимог вбачається, що з 19.09.2003р. позивачу виплачували пенсію по інвалідності в розмірі меншому ніж передбаченому Законом- менше восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю- менш ніж 75% мінімальної пенсії за віком.
Як вже було зазначено, позивач ОСОБА_1 09.02.2006 року звернувся до суду з позовною заявою до Одеського обласного військового комісаріату та уточнив позов 09.02.2015р.
Спірні відносини виникли у сфері державного регулювання здійснення соціального забезпечення певних категорій громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно ст..49 Закону України 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"( вредакції станом на 01.01.2006р.) Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно п.б ч.1 ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:
- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;
Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. (ст.53 закону).
Згідно ч.3 ст.54 Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
Порядокобчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок було затверджено постановами Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1996 року N 1492 "Про затвердження Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи"(втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року N 523), від 30 травня 1997 року N 523 "Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи"(втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року N 1210).
Разом з тим відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(в його редакції, яка була чинною до 31 грудня 2007 року) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.
За змістом частини четвертої статті 54 Законувихідною величиною для обчислення пенсії було визначено мінімальну пенсію за віком.
Пунктом 2 постанови N 1 від 3 січня 2002 року "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", всупереч положень статей 50, 54 Закону N 796, Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України N 796, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.
Згідно з частиною третьою статті 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, яка набрала чинності 31.10.2006) у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.
Оскільки пенсія позивачу має визначатись з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.
У Законі України від 5 листопада 1991 р. N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено такі види державних пенсій: трудові пенсії, за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років (ст. 2). При цьому згідно із цим Законом особа має право вибору пенсії. Так, у ст. 6 зазначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Військовослужбовці належать до категорії осіб, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із Законом від 9 квітня 1992 р. N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон N 2262-XII).
У ст. 11 Закону N 2262-XII встановлено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом N 796-XII і цим Законом.
Положення Закону N 796-XII спрямовані на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Пенсії особам, віднесеним до категорій 1 - 4, встановлюються, зокрема, у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії (ст. 49 Закону N 796-XII).
Згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання пенсії по інвалідності і додаткову пенсію за шкоду нанесену здоров`ю.
За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".
Положення ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" до числа основних державних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком, яка не може бути нижчою від прожиткового мінімуму встановленого законом.
Законом України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема: для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальний виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.
Так, станом на 2005-2006 рік постанова N 1 від 03.01.2002р. діяла і визначила базу нарахування підвищень, які передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 19 грн. 91 коп.
З 01.01.2004р. вступив в дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і починаючи з 12.01.2005р. відповідно до ч.1 ст.28 Закону мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначному законом.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок підвищень, визначений Кабінетом Міністрів України повинен ґрунтуватися на розмірі мінімальної пенсії за віком як бази нарахувань, яка згідно з положенням ст. 46 Конституції України не може бути меншою ніж мінімальна пенсія за віком.
Тому, позивач має право на захист прав щодо визнання протиправними дій Одеського обласного військового комісаріату, з застосуванням Постанови КМУ №1 від 03.01.2002р. при нарахуванні та виплаті йому пенсій по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 09.02.2005р. (тобто в рамках річного строку до подачі первісного позову).
Вказана постанова КМУ втратила чинність 01.09.2008р.
Виходячи з наведено суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Одеського обласного військового комісаріату при нарахуванні і виплаті позивачу щомісячного підвищення пенсії, як інваліду війни 2-ої групи, та визнання протиправними дії Одеського обласного військового комісаріату при нарахування та виплаті позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частини застосування в період з 19.09.2003р. по 31.12.2006р. постанов КМУ №831 від 26.07.1996р. та №01 від 03.01.2002р. підлягають частковму задоволенню з урахуванням строків позовної давності (1 рік), а саме за період з 09.02.2005р. по 31.12.2006р., тобто до закінчення повноважень Одеського обласного військового комісаріату по призначенню і виплаті пенсій. В іншй частині цих позовних вимог суд відмовляє у звязку з пропуском строків звернення до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону N 3551-XII (у редакції, яка діяла в період виникнення у позивача права на пенсію) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.
Пунктом 3 розділу I Закону України від 5 жовтня 2005 року N 2939-IV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" частину четверту статті 13 Закону N 3551-XII викладено в такій редакції:
інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені зміни відповідно до Прикінцевих положень цього Закону набрали чинності з 1 січня 2006 року.
Таким чином з 01 січня 2006 року підвищення до пенсії позивачу як інваліду II групи підлягає виплаті відповідно до зазначеної норми, тобто у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а не в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком.
Враховуючи наведена не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання права позивача на щомісячне підвищення до пенсії, як інваліда війни 2-ої групи, з 01.01.2006р. у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону №2458-ІV від 03.03.2005р.
Позивач 10.02.2015р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області при нарахування та виплаті позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частині застосування з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. постанови КМУ №01 від 03.01.2002р. та в частині застосування в період з 01.01.2008р. статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України №107-VІ від 28.12.2007р.; Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції дійсній на момент звернення до суду) - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 100 КАС України (в дійсній на час звернення позивача до суду) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Саме про таке зазначає Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у своїх письмових запереченнях.
За таких обставин враховуючи заяву відповідча про застосування строку суд вважає що у задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку.
З тих самих підстав не підлягають задоволенню і похідні від попередніх позовні вимоги про зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести позивачу призначення і перерахунок пенсії, як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та на щомісячне підвищення пенсії у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 19.09.2003р. по 31.12.2005р., виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01.01.2006р., виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим;
Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст.3, 6-14,17, п.4 ч.1 ст.18, 19, п.2 ч.1 ст.22, 41, 49-51, 69, ч.1, 70, 71, 139, 143, 162, 163, 167, 185,186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії-задовольнити частково.
Визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 при нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення пенсії, як інваліду війни 2-ої групи, , в частини застосування в період з 09.02.2005р. по 31.12.2006р.. постанов КМУ №831 від 26.07.1996р. та №01 від 03.01.2002р.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 при нарахування та виплаті позивачу як інваліду 2-ої групи та постраждалому в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частини застосування в період з 09.02.2005р. по 31.12.2006р. постанов КМУ №831 від 26.07.1996р. та №01 від 03.01.2002р. .
В іншій частині позовних вимог- відмовити.
Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 10-ти днів з дня її оголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.
Суддя Домусчі Л.В.