Справа № 10425/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р. справа № 2а-74/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Уханенка С.А. Поплавського В.Ю.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року

у адміністративні справі № 2а-74/09 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про зобовязання виконати певні дії, перерахування пенсії, стягнення матеріальної допомоги та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, який неодноразово уточнювала під час судового розгляду справи, та остаточно просила: зобовязати відповідача усановити дату нарахування пенсії за віком 30.12.1991 р. згідно документів, що містяться у пенсійній справі та згідно вимог статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року; а також зобовязати УПФ України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок її пенсії за віком з 01.01.2004 року згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і з 01.01.2008 року згідно із Звконом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін у деякі законодавчі акти України»; та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду 39790,80 грн. і моральну шкоду 10000,00 грн.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська та прийняти нову постанову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скрги позивачки посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; та порушення норм матеріального і процесуального права, що у сукупності призвело до неправильного вирішення справи. На підтвердження наведених порушень позивачка вказує про неналежну оцінку судом того факту, що у заяві про призначення пенсії дата подання 16.12.2991 р. була проставлена не нею, а інспектором відповідача, що останній не заперечує, а судом не було перевірено справжність дати подачі нею до пенсійного фонду заяви про призначення пенсії за вхідними реєстраційними документами та журналом реєстрації вхідної кореспонденції відповідача або інших документів. Позивачка наголошує в апеляційній скарзі на тому, що зазначена інспектором ПФУ в заяві про призначення пенсії дата, не є датою коли вона фактично звернулася до відповідача і не є датою виникнення права на пенсію, оскільки вона продовжувала працювати на малому підприємстві-фірмі «Інфоплем, Лтд, Ко», і виходячи з вимог статті 53 Закону «Про Державні пенсій»пенсія повинна була бути нарахована з середньомісячного фактичного заробітку, який береться за 12 останніх місяців роботи перед виходом на пенсію. За наведених обставин, позивачка вважає, що її пенсія повинна бути розрахована за період з 01.01.1991 р. до 31.12.1991 р., а не як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові з 01.12.1990 р. до 30.11.1991 р.

Крім того, позивачка вказує в апеляційній скарзі на те, що при перерахунку її пенсії з 01.01.2004 р. у звязку з прийняттям нового Закону України «Про загальнообвязкове державне пенсійне страхування», вона зясувала, що розмір її пенсії після перерахунку дорівнює 334,11 грн., а з розпечатки-довідки вона дізналася, що розмір її пенсії був визначений відповідачем виходячи з середнього заробітку 837,02 грн., який розраховано з заробітку за період з 01.12.1990 р. до 30.11.1991 р., хоча останній робочий день у неї в дійсності був 31.12.1991 р., а дата її звільнення була 01.01.1992 р. Також позивачка вказує на те, що вона ніколи не зверталася до відповідача з вимогою перенести дату її виходу на пенсію з 30.12.1991 р. на 16.12.1991 р., а пенсійна справа не містить в собі довідки про середній заробіток за вказаний пенсіод часу, оскільки вона працюючи весь 1991 рік, обрала його роком виходу на пенсію.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з урахуванням обставин, наведених в скарзі та поданих під час апеляційного перегляду справи уточнень позовної заяви (а.с.172-181 т.1, а.с.24-34 т.2), додаткових доказів (а.с.208-219 т.1), заяви про допущені в суді порушення норм процесуального права (а.с.221-222 т.1), пояснень щодо заперечень відповідача (а.с.246-248 т.1), пояснень щодо застосування Закону СРСР «Про державні пенсії»від 14.07.1956 року (а.с.1-3 т.2) та розрахунків спричиненої їй відповідачем матеріальної шкоди.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивачки, вказуючи на законність постанови суду першої інстанції, на відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачки та пропущення нею строку звернення до суду за захистом своїх прав. Вважає, що пенсія позивачці призначена та виплачується відповідно до діючого законодавства, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін постанову суду першої інстанції.

На вимоги апеляційного суду відповідачем представлено матеріали пенсійної справи для огляду та її копії долучення до материалів справи (а.с.223-241 т.1), а також довідку з інформацією про дату з якої позивачці фактично нараховується пенсія і електрона роздруківка розпоряджень про нарахування пенсії за заявою позивачки (а.с.43-51 т.2).

Заслухавши пояснення сторін у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши матеріали адміністративної справи і пенсійної справи ОСОБА_1, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка отримує пенсію за віком, яка була призначена їй з 16.12.1991 р. комісією по призначенню пенсії при райвиконкомі на підставі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії (а.с.21 т.1). Бланк вказаної заяви заповнений та підписаний ОСОБА_1 власноруч та містить дату її прийняття інспектором комісії по призначенню пенсій при виконкомі Бабушкінського району м.Дніпропетровська - 16.12.1991 р., і підпис цього інспектора. Розмір пенсії позивачки був нарахований виходячи з розрахунку заробітної плати за останій рік роботи перед виходом на пенсію.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки та зобовязання відповідача встановити дату призначення їй пенсії 30.12.1991 р., а також про правильність нарахування пенсії ОСОБА_1 виходячи з розрахунку заробітної плати за період з 01.12.1990 р. по 30.11.1991 р., тобто за 12 останніх місяців роботи перед зверненням за призначенням пенсії, і відповідно про відсутність підстав для перерахування пенсії позивачки та стягнення на її користь матеріальної і моральної шкоди.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі є не розмір чи сума одержаних позивачкою пенсійних виплат у період з часу призначення їй пенсії за віком з 16.12.1991 р. до часу до її масового перерахунку з 01.01.2004 року, а правильність призначення пенсії: або з дня звільнення з роботи у звязку з виходом на пенсію, як про це стверджує позивачка, або з дня звернення за призначенням пенсії, тобто дати подання заяви до пенсійних органі, як на цьому наполягає відповідач.

Відповідно до статті 4 Закону СРСР «Про Про державні пенсії»від 14.07.1956 р. громадяни, які мають право на державну пенсію, можуть звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після виникнення права на пенсію, без обмеження будь-яким строком. За цим Законом пенсії за віком призначалися з дня звернення особи. Будь-які інші норми, які б регулювали порядок та строки призначення пенсій, зазначеним Законом не передбачалися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому право на пенсію за віком у звязку з досягненням нею 55 річчя та наявності стажу не менше 20 років, відповідно до статті 8 Закону СРСР «Про Про державні пенсії»від 14.07.1956 р. (чинного на час виникнення спірних правовідносин) вона набула ще 17.07.1991 р. Однак, при досягненні пенсійного віку позивачка не скористалася правом виходу на пенсію та продовжувала працювати до 31.12.1991 р. на малому підприємстві фірми «Інфоплем, Лтд, Ко», куди була прийнята на роботу з 15.01.1991 р. за переводом по узгодженню з керівництвом НПО «Орбіта»(а.с 41 т.1), а звільнена була наказом № 78к від 09.12.1991 р. за власним бажанням, про що зроблено запис в трудовій книжці (а.с.22 т.1).

Таким чином, оскільки позивачкою заяву про призначення пенсії подано вже після виникнення права на пенсію, і позивачка за законом не була обмежена будь-яким строком звернення, колегія суддів вважає, що вона має право на нарахування та отримання пенсійних виплат саме з дня звернення до пенсійних органій з заявою про призначення їй пенсії.

З матеріалів пенсійної справи та їх копій, судом встановлено, що адміністрацією малого підприємства фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»було оформлено необхідні документи про стаж і заробіток позивачки та направлено їх разом з поданням у районний відділ соціального забезпечення Жовтневого райвиконкому Ради народних депутатів м.Дніпропетровська (а.с.223-241 т.1). До пакету цих документів входили: подання про призначення ОСОБА_1 пенсії (а.с.239 оборот) з зазначенням підприємств, організацій та установ де прцювала позивачка, періоду її роботи та наказів, на підставі яких вона приймалася та звільнялася з роботи (а.с.235-239 т.1), яке було підписано позивачкою (а.с.235 т.1), але не містить дати складення цього подання. Також підприємством до відділу соціального забезпечення було надіслано копію наказу № 73 від 12.11.1991 р. (а.с.112 т.1) в якому генеральним директором підприємства було надано доручення про перерахунок заробітної плати позивачки за 1991 рік з часу укладення контракту у звязку з виходом ОСОБА_1 на пенсію та копію наказу № 34/к від 01.06.1991 р. (а.с.228 т.1) про укладення контракту з ОСОБА_1 та перерахунок її зарплати з 01.06.1991 року. До зазначених документів також були додані довідки про заробітну плату ОСОБА_1: з СПКБ «Орбіта»від 12.08.1991 р. (а.с.232 т.1) про суми заробітку за період листопада, грудня 1990 року та до 14.01.1991 року; і довідку про заробіток ОСОБА_1 від 11 грудня 1991 року (а.с.233 оборот т.1), який їй нараховувася та виплачувався на малому підприємстві фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»у період січня-грудня 1991 року.

Факт звернення позивачки до адміністрації підприємства фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»з заявою про намір звільнення та виходу на пенсію ще у листопаді 1991 року свідчать дати складення вищенаведених у попередньому абзаці документів (зокрема довідки про заробіток на малому підприємстві фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»від 11 грудня 1991 року і наказу № 73 про перерахунок заробітної плати у звязку з виходом на пенсію від 12.11.1991 р.), а також зазначена в трудовій книжці дата видання наказу № 78к від 09.12.1991 р. про звільнення позивачки за власним бажанням.

З огляду на відсутність серед поданих адміністрацією малого підприємства фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»до відділу соціального забезпечення документів (які є наявними в матеріалах пенсійної справи), більш точну дату звернення позивачки з відповідною заявою до адміністрації підприємства на даний час встановити не можливо.

Твердження позивачки про неможливість брати до уваги наявну в матеріалах пенсійної справи заяву (а.с.21) з датою звернення до відділу соцзабезпечення 16.12.1991 р., оскільки ця дата була проставлена інспектором відповідача, колегія суддів до уваги не приймає оскільки протокол-подання до комісії по призначенню пенсій при райвиконкомі Ради народних дептутаів (а.с.239 т.1) містить відмітку про дату призначення пенсії позивачці саме з 16.12.1991 р. Така ж дата призначення пенсії зазначена на першому аркуші її трудової книжки (а.с.37 т.1) та у пенсійному посвідченні (а.с.134 т.1).

Судом встановлено, що вказана заява про призначення пенсії (а.с.21 т.1), яка є єдиною в матеріалах пенсійної справи, була заповнена власноруч позивачкою та нею підписана у відділі соц.забеспечення Бабушкінського району м.Дніпропетровська, і вже на заповненній позивакою заяві інспектором відділу було проставлено дату 16.12.1991 р. Водночас, позивачка не змогла пояснити суду причини за яких нею особисто не була проставлена дата в зазначеній заяві, а її доводи про те, що ця заява суперечить іншим матеріалам її пенсійної справи є безпідставними та суперечить наявним в матеріалах справи доказам і встановлени судом обставинам.

Відповідно до статті 5 Закону СРСР «Про державні пенсії», який діяв на час звернення позивачки за призначенням пенсії, пенсії призначалися Комісіями по призначенню пенсій, які створювалися виконавчими комітетами районих (міських) Ради народних депутатів, рішення яких можно було оскаржити до виконавчого комітету районої (міської) Ради народних депутатів.

Позивачкою у визначеному Законом порядку не оскаржувалося рішення Комісії по призначення пенсії при райвиконкомі Ради народних депутатів в частині дати призначення пенсії з 16.12.1991 р. Не заявлялися вимоги позивачкою про визнання протиправним зазначеного рішення і у данній справі, що відповідно свідчить про відсутність у суду підстав для зобовязання відповідача установити іншу дату нарахування пенсії ОСОБА_1, а саме з 30.12.1991 року.

Починаючи з 01.01.1992 року вступив у дію Закон України «Про пенсійне забезпечення», але позивачці виплачувалася пенсія, що була раніше нарахована з 16.12.1991 року в порядку статті 53 Закону СРСР «Про державні пенсії», тобто виходячи із середньомісячного фактичного заробітку за 12 останніх повних місяців роботи перед зверненням за пенсією.

Доводи позивачки про безпідставність визначеного відділом соціального забезпечення періоду обчислення середньомісячного заробітку позивачки (з 01.01.1990 р. по 30.11.1991 р.) суперечать матеріалам пенсійної справи, які містять надану адміністрацією малого підприємства фірми «Інфоплем, Лтд, Ко»довідку про заробітну плату ОСОБА_1 з СПКБ «Орбіта»від 12.08.1991 р. про суми заробітку за період листопада, грудня 1990 року та до 14.01.1991 року (а.с.232 т.1).

Доводи апеляційної скарги, що суд не дав правової оцінки даті її звільнення не є підставою для скасування рішення суду, оскільки дана обставина при вирішенні спору досліджувалась судом, і виходячи з предмету доказування цей доказ яким обґрунтовувався позов суд обґрунтовано відхилив, бо відповідно до положень чинного на той час законодавства, виход на пенсію не перешкоджав пенсіонеру працювати у подальшому. Звільнення позивачки з роботи після 16.12.1991 р., тобто після дати з якої була призначена пенсія, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.

1 січня 2004 року набрав законної сили Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно ч. 1 ст. 43 вказаного Закону перерахунок всіх пенсій за віком, призначених до набрання чинності цим Законом (що має місце в даному випадку) здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, наявних на час перерахунку в матеріалах пенсійної справи (в т.ч. документів про вік, заробіток, страховий стаж, пільговий стаж та інших).

З огляду на численні звернення позивачки, відповідач не маючи інформації про місто знаходження малого підприємства фірми «Інфоплем, Лтд, Ко», зробив запит на довідку про заробіток позивачки на вказаному підприємстві за період з 01.01.1991 року по 31.12.1991 року до архівного управління Дніпропетровської міської ради та Державного архіву Дніпропетровської області. Проте на час перерахунку та в подальшому до територіального органу УПФ названі відомості не надійшли, позивачкою також не було представлено додатково будь-яких документів про її заробіток на малому підприємстві фірми «Інфоплем, Лтд, Ко», а тому колегія суддів не вбачає порушень закону при перерахунку пенсії позивачки, проведеного їй з 01.01.2004 року відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на той час, передбачено, що для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата, з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - із заробітної плати за період, передбачений абзацом першим частини 1 статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи, пенсія позивачці була перерахована із врахуванням заробітної плати, з якої було раніше обчислено пенсію та за документами, наявними в пенсійній справі. Після перерахунку ОСОБА_1 пенсія за віком стала складати розмір 419,62 грн., що складається з основного розміру пенсії з 01.01.2004 р. 334,11 грн., надбавки за поднормативний стаж роботи (20 років) 66,40 грн. та підвищення у звязку з зростанням середньої зарплати в Україні порівняно з попереднім роком 18.41 грн.

Питання про можливість збільшення пенсії позивачки розглядалося на засіданні комісії по розгляду повторних звернень громадян у ГУПФУ від 17.10.2005 р., де ОСОБА_1 була присутня особисто (а.с.63). Аналогічним чином був зроблений перерахунок ОСОБА_1 і з 01.01.2008 року, і з огляду на правильність призначення та нарахування позивачці пенсії з 16.12.1991 р., колегія суддів не вбачає порушень діючого законодавства при здійсненні перерахунку пенсії позивачки.

Щодо позовних вимог відносно відшкодування моральної шкоди, то спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не передбачає можливість відшкодування фізичній особі моральної шкоди, завданої порушенням її пенсійних прав.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, ЦК України або іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за її заподіяння.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позивачці пенсію призначено та обчислено у відповідності до вимог чинного на той час пенсійного законодавства.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішень відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Суд першої інстанції повно й усебічно встановив обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав оцінку доказам в їх сукупності.

Таким чином постановлене судом рішення відповідає матеріалам справи і вимогам матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

В повному обсязі ухвала суду виготовлена 01 червня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3