Справа № 2-а-974/11
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-974/11 року
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2011 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Сова Т.Г.

при секретарі Корюковець П.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій відповідача щодо виплати допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи незаконними ,

В С Т А Н О В И В:

В березні місяці 2011 року ОСОБА_1 заявив в суді позовні вимоги до Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій відповідача щодо виплати допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи незаконними .

Мотивував позивач своє звернення тим , що відповідач відмовив позивачеві у виплаті допомоги на оздоровлення у тій сумі , яка зазначена у ч.4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-ХІІ від 28.02.1991 року .

Позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії . Недоотримані суми позивач просив стягнути з відповідача , в лютому місяці 2011 року , він звернувся до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації , однак отримав відмову .

Позивач в судове засідання не прибув , просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов не визнав , зазначивши в своїх письмових запереченнях та в поясненнях, що Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації проводить нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічну разову грошову допомогу як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії відповідно до діючого законодавства , зокрема Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та № 836 від 26.07.96 року Про компенсаційні виплати особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . На думку відповідача , даними постановами встановлено гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для виплат , передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Відповідно до ч.6 ст.12 , ч.1 ст.41 КАС України , фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на здійснювалося .

Дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлено , що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії , що підтверджується посвідченням ОСОБА_1 А № 177550 виданого 02 грудня 1992року , ( а.с.4 ) .На підставі зазначеного , суд вважає , що позивач дійсно є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення , передбаченого ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян . які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС позивач має право відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат . Законом України Про державний бюджет на 2007 рік було зупинено дію ст. 48 Закону України Про соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року були визнані такими , що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ) окремі положення Закону України Про державний бюджет на 2007 рік , зокрема ті , що стосуються ст.48 Закону України Про соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Згідно підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року № 107-УІ , ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було викладено у новій редакції , щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах , встановлених Кабінетом Міністрів України.

Проте згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року "№ 10-рп/ 2008 р. внесені до вказаної статті зміни визнано такими , що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ) ,а тому з 22.05.2008 року дія ст.48 Закону була відновлена у попередній редакції .

Статтю 73 Закону України Про Конституційний Суд України встановлено , що рішення суду набирає чинності з моменту його проголошення , а визнані неконституційними закони втрачають чинність від дня прийняття Конституційними Судом України рішення про їх неконституційність .

Зазначені рішення Конституційного Суду України мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів , що визнані неконституційними .

Конституційний Суд України відзначив , що зупинення дії положень законів , якими визначено права і свободи громадян , їх зміст та обсяг , є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках , передбачених Основним Законом України . У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки . а саме передбачено , що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень , та визначено ряд прав і свобод , які можуть не бути обмежені за жодних обставин .

Таким чином , суд вважає , що виплати на оздоровлення для позивача повинні бути виплачені у розмірах , встановлених ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у встановленому нею розмірі , зокрема у розмірі пяти мінімальних заробітних плат , чинних на момент виплати допомоги .

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з обґрунтуванням своєї позиції посиланням на норми закону і підзаконних нормативних актів , виходячи з наступного .

Законом України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінет Міністрів України не уповноважений на свій розсуд змінювати , в тому числі зменшувати конкретні розміри компенсацій і допомоги , встановлені цим законом . в тому числі на оздоровлення .

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються , зокрема , основи соціального захисту , а ст. 75 встановлює , що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України . Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам , а останнім нормативно-правовими актами змінювати положення законів .

Крім того , суд не може взяти до уваги визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року розміри щорічної допомоги , оскільки питання розміру щорічної допомоги вирішені Законом України , а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку застосуванню підлягає саме Закон , а не постанова .

Враховуючи те , що позивач є особою , яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи , він наділений державою певним правовим статусом , який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту , зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі .

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України .

Враховуючи вищевикладене , суд вважає за необхідне зазначити , що реалізація особою права , яке повязане з отриманням бюджетних коштів і базується на нормах спеціальних нормативно-правових актів національного законодавства , не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань , тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом до уваги не приймається .

Відповідно ч.3 ст.22 Конституції України , при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод .

Пільги , компенсації , гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень , тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права , наданого Законом України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - є безпідставними .

Керуючись ст.158- 163 КАС України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи », суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області Войтех сергію Анатолійлвичу щодо перерахунку за 2010 рік щорічної допомоги на оздоровлення в порядку ч.4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , за виключенням здійснених за цей період виплат та нарахувань .

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації Чернігівської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 за 2010 рік щорічної допомоги на оздоровлення в порядку ч.4 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на час виплати , за виключенням здійснених за цей період таких виплат та нарахувань .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її проголошення , а якщо постанова була проголошена без участі особи , яка її оскаржує , апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови , з подачею копії апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду .

Суддя:

ОСОБА_2