Справа № 16458/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2010 р. справа № 2а-144/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-144/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості з виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1, поновлено позивачці строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, визнано неправомірними дії УПСЗН Жовтоводської міської ради по нарахуванню та виплаті позивачці сум щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік та стягнуто з відповідача на користь позивачки 4261,50 грн. в рахунок недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період часу з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року та стягнуто з відповідача на користь позивачки 46 грн. на відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом і питання про поновлення строку позивачкою у суді не вирішено, хоча відповідач наполягав на застосуванні норм ст.ст.99,100 КАС України в письмових запереченнях (а.с.17-18).

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років, яке це було встановлено до часу внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та відновлення порушеного субєктом владних повноважень права позивачки

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради у звязку з народженням нею 05.04.2006 року дитини. У період 2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», у звязку з чим суд визнав відповідача зобовязаним відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», донарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови.

Так, суд першої інстанції не надав належної оцінку тому, що відповідно до статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19 грудня 2006 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19.12.2006 р. дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» зупинена на 2007 рік, і лише Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року статті 56, 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»№ 489 від 19 грудня 2006 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років

Таким чином, лише починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року при здійсненні виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідач повинен був керуватись зазначеними сумами. У період з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року відповідач керуючись діючими на той час нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»діяв в межа своїх повноважень та згідно приписів Закону, що відповідно свідчить про відсутність в його діях протиправності і відсутності підстав для задоволення вимог позивачки за вказаний період часу.

Крім того, рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині визнання за відповідачем обовязку донарахувати та виплатити позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007 року, оскільки судом не надано належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у березні 2009 року

, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо підстав для відновлення її порушених прав за попередні роки, тобто поза межами річного строку звернення до суду за захистом, питання про поновлення строку звернення до суду також перед судом не ставила. Не урахував суд і заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволені вимог позивачки саме з цих підстав..

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 17.03.2009 р. (а.с.3) і не наводила в позові пояснень з приводу того, коли саме вона дізналася про порушене право, або про поважність причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів і будь-яких пояснень, а відповідач в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.17-18) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України, а позивачкою 08.04.2009 р. (а.с.26) була подана заява про поновлення їй строку звернення до суду з підстав пропуску цього строку з поважних причин. Вказана заява позивачки мотивована тим, що про порушення своїх прав вона дізналася лише у листопаді 2008 р. після чого звернулася до УПСЗН з вимогою надати довідку. Вказує на те, що саме Управління відповідає за вірність нарахування допомоги, але знаючи про рішення Конституційного Суду України умисно не виконував його і тим самим порушив її права на соціальний захист.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Крім того, позивачкою не надано будь яких доказів на підтвердження того факту, що про порушення своїх прав вона дізналася саме у листопаді 2008 року, не мотивовано чому вона лише через пять місяців звернулася до суду з позовом та не наведено обґрунтування причини, яка позбавляли її зясувати питання правильності нарахування і виплаті їй допомоги по догляду за дитиною у період з липня по грудень 2007 року та звернутися до суду в межах річного строку

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період 2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, і в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Підлягає скасуванню судове рішення також в частині зобовязання відповідача донарахувати на користь позивачки конкретно визначену суму заборгованості по належній їй до виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

Згідно до вимог ст.ст.2,11,162 КАС України спосіб захисту, обраний судом, не обовязково має збігатися з тим, що запрошувалося позивачем у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог застосовувати спосіб захисту з метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить, але в межах визначених КАС України повноважень.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права, що з врахуванням статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради задовольнити.

Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2009 року скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3