Справа № 11859/09
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2010 р. справа № 2а-75/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги

1. ОСОБА_1;

2. Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області

на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області

від 18.03.2009 року у справі № 2А-75/2009

(категорія статобліку 2.31.3)

за позовом

ОСОБА_1
до

проУправління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області

стягнення заборгованості з виплати державної допомоги по догляду за дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області (далі по тексту відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення, нарахування та виплати позивачу сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну грошову допомогу в розмірі 7 519 грн. 14 коп.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.03.2009 року у справі № 2А-75/2009 (суддя Федоренко О.І.) позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку за 2008 рік в розмірі, встановленому статтями 41, 43 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку в розмірі, встановленому статтями 41, 43 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»за період з 1 січня по 31 грудня 2008 року включно, в розмірі 5 560,80 грн..

Позивач, не погодившись із прийнятим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову змінити в частині задоволених вимог за 2008р. на період з 19.09.2007р. по 31.12.2008р. включно, а також прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Позивачем подані письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких вона просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені судом у встановленому порядку. Як від позивача, так і від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю та відсутністю їх представників. Неявка сторін (їх представників) у судове засідання за викладених обставин не перешкоджає розгляду даної справи.

Перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на апеляційну скаргу відповідача, надіслане позивачем, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судове рішення переглядається в межах доводів апеляційних скарг позивача та відповідача.

Відповідачем не визнано право позивача на отримання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, встановлених ст.15 ОСОБА_2 України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»з 19.09.2007р. по 31.12.2008р..

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 15.07.2007 року позивачка народила дитину, про що свідчить надана копія свідоцтва про народження дитини та відповідна відмітка в паспорті громадянки України - ОСОБА_1. Тобто, позивач має дитину віком до трьох років, з якою разом проживає. Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області.

Відповідно до ст.43 ОСОБА_2 України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 15 ОСОБА_2 України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно Конституції України, ОСОБА_2 України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», позивачка наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання допомоги по догляду за дитиною. Наділивши осіб зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають дітей віком до трьох років. Тобто, між ОСОБА_1 і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист громадян України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

Як встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечується, з 19 вересня 2007 року позивачка перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, про що свідчить виписка з наказу Управління освіти Енергодарської міської ради, тобто позивачка є працюючою особою.

Відповідно до п.3 ст.51 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», підставою для призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є наказ (розпорядження) роботодавця про надання застрахованій особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною, відпустки для догляду за дитиною. До надання позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона працювала. Щомісяця з її заробітної плати проводились відрахування до Фонду соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, так як вона є застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»:

п.3 ч.1 ст.29 застраховані особи мають право отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені цим ОСОБА_2;

п.4 ч.1 ст.34 одним з видів матеріального забезпечення є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку

ч.1 ст.42, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один з батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

З 1 січня 2007 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.1.2007 року № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку»та Наказу ОСОБА_3 праці та соціальної політики від 6.12.2006 року № 453 «Про передачу функцій призначення та виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку застрахованим особам від страхувальників та робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень органам праці та соціального захисту населення»повноваження робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його відділень з призначення та виплати допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які передбачені ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»передані органам праці та соціального захисту населення. Тому відповідачем за цим позовом має бути саме Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області. Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення з 01.01.2007 року забезпечує призначення допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі документів, визначених ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ОСОБА_2 також встановлено розмір зазначених видів допомоги. При цьому, Управління праці та соціального захисту населення, повинно своєчасно формувати заявки по коштах державного бюджету, необхідних на виплату застрахованим особам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з 1 січня 2007 року. Однак, при нарахуванні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач керувався не спеціальним ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який повинен застосовуватись у даному випадку до позивача по справі, як до застрахованої особи, а, нарахування проводилось згідно ст. 15 ОСОБА_2 України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Наразі в 2007-2008 роках виникла колізія норм права, відповідно до якої нарахування та виплата допомоги по догляду за дитиною для осіб, застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, можна здійснювати як згідно ОСОБА_2 України «Про допомогу сім'ям з дітьми», так і згідно ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». При вирішенні даної колізії слід взяти до уваги ОСОБА_3 юстиції від 29.07.2008 року № 337-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у разі колізії». За цим листом дана колізія вирішується на користь ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки саме цей закон для осіб, застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, є спеціальним і повинен використовуватись УПСЗН при регулюванні питання нарахування і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, встановлений ст.43 ОСОБА_2 України від 08.01.2001р. №2240-111 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.»

Відповідачем з 1 вересня 2007 року позивачці була призначена та сплачується щомісячна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі вказаному в довідці № 441 від 9.12.2008 року.

У 2008 році в Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»було внесено зміни ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають Конституції України. Розглядаючи порушене питання, Конституційний Суд України виходить з правових позицій, висловлених ним, зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян, та у Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що: «Закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України»(абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення № 6-рп/2007); «ОСОБА_2 про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони»(абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення № 10-рп/2008). Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 7 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії статей 41, 43 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України - ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрата чинності нормативно-правовим актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обов'язків осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону. При цьому, статтею 74 ОСОБА_2 України «Про Конституційний Суд України»визначено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта. Отже, Конституційний Суд України, виходячи із змісту статті 74 ОСОБА_2 України «Про Конституційний Суд України», може поширювати або не поширювати рішення у справі на правовідносини, які виникли внаслідок дії оспорюваних нормативно-правових актів. Зважаючи на те, що у п.п.5,6 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 конкретно зазначено, що «рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними», то це є можливістю зворотної дії у часі вказаного рішення Конституційного Суду України. Таким чином, якщо будь-який закон був прийнятий з порушенням ч. 3 ст.22 Конституції України, а саме - зменшив право людини на отримання яких-небудь виплат, пільг, компенсації, то такий закон не може застосовуватись, і повинен діяти первісний закон, який дав людині право на вказану виплату, пільгу чи компенсацію. Підтвердженням правильності такого висновку являється і п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.01.96 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», де зазначено, що «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.»Також в абз.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Крім того, згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. А рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, та не потрібно прийняття ніяких урядових рішень та відповідних розпорядчих документів для впровадження його в дію. В Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права та свободи та їх гарантії визначають зміст та направленість діяльності держави, а їх ствердження та забезпечення є головним обов'язком держави (ст. 3), права та обов'язки людини невідчужувані та нерушимі (ст.21), їх зміст та об'єм при прийнятті нових законів чи внесенні змін у діючі закони не може бути звужений (ст.22), конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені (ст.64). Статтею 46 Конституції встановлено, що «громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.»

Відповідно до частини 3 статті 8 КАС України, фізичним та юридичним особам для захисту порушених прав гарантується звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги позивача підлягали задоволенню, оскільки бездіяльність відповідача щодо ненарахування та несплати допомоги після набуття сили Рішень Конституційного Суду України є протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.42 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період відпустки.

Статтею 43 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»прямо зазначено, що допомога виплачується у розмірі, не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Такий прожитковий мінімум встановлений ч. 1 ст.58 ОСОБА_2 України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, як на виключну обставину, оскільки це є порушенням п.1 ст.6, ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої ОСОБА_2 України від 11.9.1997 року.

До того ж, статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. ОСОБА_2 України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлений гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу державної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та поклала виконання цього обов'язку на органи праці та соціального захисту, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, ОСОБА_2 України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи повно зясовано усі обставини, які мають суттєве значення, застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, і ухвалено законне рішення.

Доводи апеляційних скарг спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, з огляду на що апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.03.2009 року у справі № 2А-75/2009 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги.

У повному обсязі ухвалу виготовлено 26.04.2010р..

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Судді: М.В. Мірошниченко

ОСОБА_4