Справа № 2а-9307/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року № 2а-9307/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

з участю представників

від позивача - Саноцький Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання (надалі ДТГО) «Львівська залізниця» до Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області про скасування обов'язкових вимог за результатами ревізії,-

в с т а н о в и в :

ДТГО «Львівська залізниця» звернулося в суд з позовом до Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області про скасування обов'язкових вимог за результатами ревізії, надісланих листом від 20.07.2011 року №24-05-10-14/47009 «Про усунення виявлених ревізією порушень», у частині вимог «…забезпечити відшкодування машиністами перевитраченого дизельного палива шляхом повернення коштів Депо або відповідної кількості дизельного пального на загальну суму 625568,16 грн. …».

Позовні вимоги мотивовані тим, що пред'являючи начальнику ВП «Локомотивне депо Чернівці» оскаржувані обов'язкові вимоги за результатами ревізії, відповідач не дотримався норм ч.2 ст.19 Конституції України, та ч.1 ст.12 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», в силу яких службові особи державних контрольно-ревізійних служб зобов'язані суворо додержуватись Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом. Водночас, продовжує позивач, обов'язкові вимоги відповідача носять неконкретний характер, зокрема не вказано з яких саме машиністів слід відшкодовувати вартість перевитраченого дизельного пального і в якому розмірі з кожного окремого машиніста.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить його задоволити.

Відповідач у запереченні на адміністративний позов зазначає, що проведеною ревізією дотримання законодавства при використанні та списанні паливно-мастильних матеріалів та порівняння фактичних витрат палива ВП «Локомотивне депо Чернівці» по напрямку станцій Чернівці - В.Сирет - Дорнешти - В.Сирет - Чернівці із фактичними щомісячними нормами витрат палива, розрахованими на зазначений маршрут автоматизованою системою управління ЛОКБРИГ на підставі маршрутних листів, встановлено перевитрати 9 машиністами Депо за листопад - грудень 2010 року та січень-квітень 2011 року дизельного пального в загальній кількості 65436 кг на суму 625568 грн. 16 коп., чим порушено п.3.12 Інструкції локомотивної бригади, яку затверджено та введено в дію наказом Укрзалізниці №876/ЦЗ від 22.11.2004 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

За результатами позапланової документальної ревізії фінансово-господарської діяльності ВП «Локомотивне депо Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» за 2008-2011 року, КРУ у Чернівецькій області скеровано на ім'я начальника ВП «Локомотивне депо Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» обов'язкову вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень» від 20.07.2011 року за №24-05-10-14/47009, якою, зокрема, останнього зобов'язано забезпечити відшкодування машиністами перевитраченого дизельного палива шляхом повернення коштів Депо або відповідної кількості дизельного пального на загальну суму 625568 грн. 16 коп.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року за №499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підп.4 п.4 даного Положення).

Згідно з п.6 цього ж Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, вищезазначеним Положенням передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави (підп.4 п.4 даного Положення).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року за № 2939-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищенаведене, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даному випадку, позивач звернувсяся до суду про скасування обов'язкової вимоги, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містить зобов'язання відшкодувати такі.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 10.02.2015 року за №21-632а14, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про скасування обов'язкової вимоги ревізії в частині вимоги про відшкодування машиністами перевитраченого дизельного палива шляхом повернення коштів Депо або відповідної кількості дизельного пального на загальну суму 625568 грн. 16 коп.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити з позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 05 червня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк