Справа № 14904/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2010 р. справа № 2а-870/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-870/09 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2008 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Синельниківського міськрайонного суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просили визнати незаконними та скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12.04.2005 року за № 219-р-05 в частині передання земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та зобовязати ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Дніпропетровської області анулювати державні акти на право власності на земельну ділянку, що були видані 20.04.2005 р. на імя ОСОБА_4, на імя ОСОБА_5 і на імя ОСОБА_6.

Ухвалою судді Черкової Н.Т. Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2008 року позивачам було відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що цю справу не належить розглядати в судах в порядку цивільного судочинства. 14.01.2009 року за результатом розгляду апеляційної скарги позивачів, колегією суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2008 року, а матеріали за позовом ОСОБА_1В, та ОСОБА_2 було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. (а.с.52). Підставою для скасування вказаної ухвали суду першої інстанції стала її не невмотивованість стосовно не підлеглості розгляду в порядку цивільного судочинства, і відсутності повідомлень позивачів до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

16 березня 2009 року тим же суддею Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області було винесено ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підстав не підсудності справи цьому суду, як адміністративному суду, та запропоновано позивачам звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який відповідно до ч.2 ст.18 КАСУ є повноважним судом, що розглядає адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади (а.с.56).

В апеляційній скарзі позивачі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неналежне з'ясування дійсних обставин справи, що привело до порушення їх прав, просили скасувати ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.03.2009 року і ухвалити нове рішення про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними, і після відкриття провадження надіслати справу до суду першої інстанції, постановивши окрему ухвалу щодо допущених суддею першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за їх позовом.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Вирішуючи про повернення позовної заяви позивачам, суддя першої інстанції виходив з того, що

дана справа є справою адміністративної юрисдикції і відповідно до ч.2 ст.18 КАСУ є підсудною окружному адміністративному суду.

Проте з таким висновком погодитися не можна виходячи з наведеного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАСУ справа адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа

або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з прийнятим ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Дніпропетровської області розпорядженням від 12.04.2005 року за № 219-р-05, яким земельні ділянки, що за твердженням позивачів належать їм та іншим особам на праві власності з 1995 року, були передані громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Предметом спору в даній справі є право власності та право користування земельною ділянкою, зокрема, відновлення порушеного права зі сторони відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, як і позивачі, на підставі рішень владного органу, використовують спірну земельну ділянку. Тобто між сторонами існує спір про право, який належить розглядати в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Позивачі у справі правильно розуміючи наведені приписи закону, звернулися до суду з цивільним позовом, в якому спираючись на норми Земельного кодексу України та цивільно-процесуального кодексу України, просили вирішити виниклий спір у судовому порядку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зміст вимог позивачів, предмет спору та характер спірних правовідносин, а узяв до уваги лише залучення позивачами до участі у справі відповідачем ОСОБА_3 районну державну адміністрацію Дніпропетровської області.

Наведена позиція суду першої інстанції є помилковою, оскільки вирішальним питанням при визначенні підвідомчості справи адміністративному суду є не особи, які приймають участь у справі, а наявність ознаків публічно-правового спору.

Як визначено пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищенаведених норм, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції у тому разі, якщо він виник із публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Проте, спірні правовідносини у даній справі не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій відповідача стосовно позивачів, а виникли в зв'язку з припиненням оспорюваним розпорядженням ОСОБА_3 районної державної адміністрації права на земельні ділянки одними особами та надання права на ці земельні ділянки іншим особам. Тобто, оспореним рішенням фактично врегульовано право землекористування та права власності на земельні ділянки.

Згідно з ч.1 ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке наведене у п.1 ч.1 ст.3 КАСУ і компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу, на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивачів не стосуються

захисту їх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, який залучено як відповідача у цій справі.

Розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд не урахував наведені приписи закону та обставини у справі, які мають значення для її вирішення із застосуванням норм відповідного Цивільного кодексу України

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку існує спір про право, що, в свою чергу, виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи були допущені порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та суду скасувати ухвалу суду, справу повернути до того ж місцевого суду для її розгляду в порядку цивільного судочинства, в порядку якого позивачі і зверталися до суду з позовом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги апелянтів щодо постановлення нової ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за їх позовом, оскільки ці питання знаходяться поза межами повноважень апеляційної інстанції.

Вимоги позивачів про постановлення окремої ухвали у відношенні судді першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки за приписами частини 2 статті 208 КАСУ суд апеляційної інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права, які не є підставою для зміни або скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції. У даному випадку саме неправильне застосування судом норм процесуального законодавства і стало підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, тому відповідно підстави для винесення окремої ухвали стосовно судді відсутні.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2009 року скасувати, матеріали справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області та ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішення, визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними повернути до того ж суду першої інстанції.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_8

ОСОБА_9