Справа № 40884/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р. справа № 2а-245/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради на постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_1 від 15 жовтня 2009 року

у адміністративні справі № 2а-245/09 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради про визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради в якому просив визнати протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради та стягнути на його користь з відповідача недоплачену суму одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р., 2008 р., 2009 р. у розмірі 7240 грн.

Постановою Інгулецького районного суду міста ОСОБА_1 від 15 жовтня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано поважною причину пропуску ним строку звернення до суду за захистом своїх прав за 2008 рік, визнано протиправними дії відповідача стосовно відмови ОСОБА_2 у виплати сум щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та за 2009 рік, виходячи із розміру, визначеного статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та за 2009 рік, передбачену статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням тих виплат, які були проведені позивачу, що складає загальну суму 5360 грн. В задоволені решти вимог позивача судом відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач, та оскаржив цю постанову до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду

Апеляційна скарги відповідача мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення у справі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нову постанову про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин справи,, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування постанови суду першої інстанції в частині.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус учасника ліквідаці наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідом 2 групи, встановленої йому внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат щорічно, яку у період 2007-2009 роки йому сплачено відповідачем в меншому розмірі, ніж це визначено законом.

При розгляді даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими актами, при визначенні розміру щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідач повинен був керуватися вимогами ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак при цьому, суд не звернув увагу на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» біли внесені зміни до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в частині визначення розміру виплати разової щорічної допомоги на оздоровлення, і з 01.01.2008 року вказана допомога підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязуючи територіальний орган управління праці та соціального захисту населення донарахувати та виплатити на користь позивача кошти разової щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що щорічна допомога на оздоровлення позивачу за 2008 рік - була сплачена йому 30.01.2008 року, що відповідно вплинуло на правильність застосування судом законодавства та на вирішення питання правомірності сплаченого розміру допомоги

Не згадано також судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної у цій справі постанови про те, що дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено на 2007 рік пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Наведений недолік призвів до неповноти судового рішення та необґрунтованості висновків суду щодо відмови позивачу у задоволені його вимог за 2007 рік

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання доказів або проведення додаткової перевірки доказів в частини виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та 2008 рік, оскільки обставини справи судом першої інстанції встановлені повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів згідно зі статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення суду першої інстанції в частині і ухвалює нове рішення та доповнює висновками про підстави для відмови у частині вимог позивача.

Як свідчать матеріали справи, виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення позивачеві була здійснена відповідачем за 2007 рік 19.01.2007 року у розмірі 120 грн, тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року, та за 2008 рік 30.01.2008 року у розмірі 120 грн. (а.с.3)

Колегія суддів зазначає, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право позивача на їх отримання та обов'язок відповідача здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 19, ч. 3 статті 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно, розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність дій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради щодо здійснення виплат позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та за 2008 рік, суд першої інстанції повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час вчинення цих дій, виходячи з наступного.

З 01.01.2007 року до 09.07.2007 року конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення були встановлені певними нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік», а з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року - були встановлені певними нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік».

Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради, здійснивши 19.01.2007 року виплату позивачу щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на 2007 рік, та виплату позивачу 30.01.2008 року щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на 2008 рік - правомірно діяв, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України.

Отже, з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 рік, відповідач не мав повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення зазначеного закону не діяли.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 щодо покладення на Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради обов'язку здійснити виплату за 2008 рік щорічної допомоги на оздоровлення на його користь, оскільки він отримав таку допомогу 30.01.2007 року у розмірах встановлених законом про державний бюджет на 2008 рік.

З таких же підстав не підлягають задоволенню вимоги позивача про захист його прав за 2007 рік, оскільки позивач отримав разову щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік 19.01.2007 року у розмірах встановлених законом про державний бюджет на 2007 рік.

Наведене свідчить про те, що протягом періоду з 01.01.2007 року до 09.07.2007 рік та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради діяло у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення позивач реалізував своє право на їх отримання, і як наслідок, у відповідача припинився обов'язок щодо їх виплати.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо неправомірних дій відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, і підставою цьому стало неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у часі.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині захисту прав позивача за 2008 рік, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні вказаної частини позову.

Колегія суддів також зазначає, що особи, яким щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік була сплачена після 09.07.2007 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, а за 2008 рік була сплачена після 22.05.2008 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року - мають право на її отримання у розмірах, встановлених базовими законами, а саме, статтею 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Така позиція ґрунтується на приписах ч.2 ст.152 Конституції України та Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року і від 22.05.2008 р.

В іншій частині, наведені в оскаржуваній постанові висновки суду першої інстанції, колегія суддів визнає законними та належним чином обґрунтованими, оскільки з 2009 року не вносилося будь-яких змін на законодавчому рівні до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому наведена норма з 01.01.2009 року та до наступного часу діє в її первісній редакції, якою передбачається, що щорічна разова допомога на оздоровлення інвалідам II групи сплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Вказаною нормою Закону також передбачається, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги.

Таким чином, вихідним критерієм для обчислення суми допомоги на оздоровлення, відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виступає мінімальна заробітна плата, розмір якої у період 2009 р, 2010 р. встановлювалася законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Так, на період 2009 року статтею 55 Закону України № 835 «Про Державний бюджет України на 2009 рік»установлено: з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень на місяць, з 1 квітня 2009 року 625 гривень, з 1 липня 2009 року 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень та з 1 грудня 2009 року - 669 гривень.

Відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Статтею 62 цього Закону визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що конкретні розміри всіх передбачених цим законом доплат, пенсій та компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зрос тання мінімальної заробітної плати.

Тобто, Кабінет Міністрів України на законодавчому рівні наділений повноваженнями лише стосовно надання роз'яснень порядку застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ні вказаним базовим Законом, ні будь-яким іншим законом, Кабінет Міністрів України не уповноважений на свій розсуд змінювати, у тому числі зменшувати, конкретні розміри ком пенсацій і допомоги, зокрема допомоги на оздоровлення, встановлені Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встанов лено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегу вати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Посилання відповідача на те, що Бюджетним кодексом встановлено, що видатки на дер жавні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, не підтверджує висновок про правильність нарахування позивачу щорічної допомоги на оздо ровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України. Такий висновок не ґрунтується на законі.

Згідно до ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не встановлює конкретний розмір разової щорічної допомоги на оздоровлення для осіб зі статусом постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати.

На час виплати позивачу у січні 2009 року, Кабінет Міністрів України не скористувався своїм правом та не прийняв нормативний акт, яким би було встановлено на 2009 рік розміри соціальних виплат чорнобильцям.

Таким чином, на підставі вищенаведеного колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішені спору у цій справі щодо виплати позивачу разової щорічної допомоги за 2009 рік, правильно застосував до спірних відносин норми ст.48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують.

Отже, вимоги апеляційної скарги в частині скасування постанови суду першої інстанції стосовно захисту прав позивача за 2009 рік задоволенню не підлягають.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_1 від 15 жовтня 2009 року скасувати в частині визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради стосовно відмови ОСОБА_2 у виплаті разової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену суму щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, а також в частині конкретно визначеної судом суми заборгованості по щорічній разовій допомозі на оздоровлення у розмірі 5360,00 грн.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради по відмові у виплаті разової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради донарахувати і виплатити недоплачену суму щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, та конкретно визначеної суми заборгованості по щорічній разовій допомозі на оздоровлення у розмірі 5360,00 грн.

Абзац четвертий резолютивної частини постанови Інгулецького районного суду міста ОСОБА_1 від 15 жовтня 2009 року викласти в наступній редакції:

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради донарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену, як інваліду II групи, суму разової щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, розраховану виходячи із розміру пяти мінімальних заробітних плат та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на місяць - 605 гривень, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»на момент виплати допомоги у січні 2009 року.

В іншій частині постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_1 від 15 жовтня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

В повному обсязі постанова суду виготовлена 13 квітня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4