Справа № 2а-1587/11/0970
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 177802/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Ліщинський А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 року у справі № 2а-1587/11/0970 за позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника кримінальної міліції Печерського районного управління ГУМВС в м. Києві Коробова І.В., ГУ ДКС України про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до першого заступника - начальника кримінальної міліції Печерського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Коробова Ігоря Валерійовича та просить визнати протиправною бездіяльність начальника кримінальної міліції Печерського РУГУ МВС України в питанні виконання обов'язку передбаченого ч.1ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», з огляду на те, що інформація постанови від 22.09.1999 року щодо позивача, явила собою триваюче до тепер втручання в приватне життя позивача, моральне катування позивача, репресію щодо позивача; зобов'язати відповідача виконати вимогу ч.1 ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»; надіслати позивачу повідомлення про те, що період часу з 22.09.1999 року уважається незаконним втручанням в приватне життя позивача, репресією та катуванням щодо позивача, цей період часу має вважатися роботою позивача на особливо важких і особливо небезпечних роботах (умовах праці) ураховуватись при виході позивача на пенсію його роботою в потрійному розмірі, яка в тому числі вважається державною службою позивача; зобов'язати казначейську службу України безспірно списати з єдиного казначейського рахунку України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди по стану на 23.03.2012 року заподіяної незаконними діями Печерського РУГУ МВС України в м. Києві в постанові від 22.09.1999 року про відмову в порушенні кримінальної справи, в якій незаконно розміщено, на підставі чого в подальшому незаконно і безпідставно поширено необмеженому колу осіб інформацію щодо позивача, яка упродовж послідуючих понад 12,5 років унеможливлює реалізацію позивачем будь-яких прав, оскільки позивача поширюваною інформацією ідентифікується з душевно хворою істотою, що первинно задокументована постановою від 22.09.1999 року Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про відмову в порушенні кримінальної справи, суму коштів в розмірі 804750,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 22.09.1999 року о/у ВКР Печерського РУГУ МВС України в м. Києві Краснопьоров О.В., прийняв постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо позивача за ст.206-2 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України, інформація якої, в мотивувальній частині, потягнула для позивача триваючі по даний час істотно негативні наслідки, а вказівка резолютивної частини «при отриманні додаткової інформації відновити перевірку по даному матеріалу» - явила собою фактичні оперативно-розшукові заходи проти позивача тривалістю в понад 10 років з поширенням при цьому щодо нього недостовірної та неприпустимої для встановлення складу злочину чи його відсутності інформації, що викладена в мотивувальній частині вказаної постанови. Позивач звернувся до Печерського РУГУ МВС України в місті Києві про винесення постанови, що передбачена ч.1 ст.12 вказаного Закону, в частині, що стосується права позивача щодо відшкодування втраченого заробітку та інших грошових доходів внаслідок незаконних дій, що розпочалися з дня винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, тобто з 22.09.1999 року. На звернення позивач отримав 17.03.2010 року за № 54/к-659 відповідь згідно якої зазначено, що по заяві позивача співробітниками Печерського РУГУ МВС України в м. Києві проведено перевірку фактів, які викладені в заяві, свого підтвердження не знайшли. З огляду на наведене позивач просив суд визнати дію від 17.03.2010 року за № 54/К-659 першого заступника-начальника кримінальної міліції Печерського районного управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - Коробова Ігоря Валерійовича, протиправною бездіяльністю, що містить ознаки правопорушення, передбаченого пунктом «г» ч.1 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з корупцією». На підставі ст. 15 Закону України «Про боротьбу з корупцією» позивач просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної заробітної плати (в квітні 2010 року - 884,00 грн.), зобов'язати відповідача - Коробова І.В. надати позивачу повну, достовірну, без невиправданих зволікань інформацію, що передбачена ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», щодо відшкодування заробітку та інших грошових доходів, втрачених позивачем внаслідок незаконних дій з 22.09.1999 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 року у справі № 2а-1587/11/0970 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення повісток, а тому у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 197 КАС України їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом заявленого адміністративного позову є вимоги про визнання інформації (відомостей) відображених в постанові Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22.09.1999 року про відмову в порушенні кримінальної справи, такою, що є триваючою щодо позивача репресією з 22.09.1999 року, такою, що містить втручання в приватне життя, спричинила істотно негативних наслідків, потягнула за собою усунення позивача від роботи (посади), щодо втручання в діяльність позивача професійного і ділового характеру, такої, що потягнула заборону на професійну діяльність і на заробіток на життя, такою, що в повному обсязі порушила здоров'я - повний стан фізичного, соціального і душевного благополуччя, заподіює позивачу з 22.09.1999 року моральної (немайнової) шкоди в загальній сумі 804750,00 грн.

Однак, відповідно до вимог КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оскарження позивачем зазначеної в постанові відповідача інформації є неналежним способом захисту свого порушеного права, так як сама інформація не є рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, при здійсненні ним своїх владних, управлінських функцій, така інформація не спрямована на регулювання будь-яких правовідносин, учасником яких є позивач. Посилання позивача на той факт, що вказаною інформацією спричинено втручання в приватне життя позивача та усунення його від роботи (посади) матеріалами справи не доведено. Позивачем на підтвердження вказаних обставин суду не надано жодних доказів, на момент виникнення спірних правовідносин позивач не перебував в будь-яких трудових правовідносинах, не обіймав жодної посади на підприємствах, установах та організаціях, в органах соціального захисту як особа, що шукає роботу зареєстрований не був.

З врахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позову в цій частині.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 804750,00 грн. колегія суддів зазначає.

При вирішенні питання про з'ясування фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статті 1167 ЦК України, в якій визначені підстави відповідальності за моральну шкоду. Частиною першою даної статті встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювана, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (пункт 1); незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу (пункт 2); незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства (пункт 3).

Таким чином, положення вказаного Закону до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а у відповідачів відсутній обов'язок вчиняти дії в порядку ним встановленому.

Частиною 4 статті 105 КАС України встановлено, що адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Застосовуючи кожен із цих способів захисту порушеного права, позивач повинен адаптувати його до особливостей спірних публічно-правових відносин, які виникли між ним та суб'єктом владних повноважень, та захистити своє право відповідно до вимог спеціального закону, який регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2012 року у справі № 2а-1587/11/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.