Справа № 21754/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2010 р.справа № 2а-1965/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Дадим Ю.М. Мартиненка О.В.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

за участі: позивача : ОСОБА_1,

представників відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової адміністрації в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-1965/10 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації в Дніпропетровській області, першого заступника голови начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області генерала-майора податкової міліції ОСОБА_4 та третьої особи: Державної податкової адміністрації України про визнання протиправними бездіяльності та дій субєктів владних повноважень, стягнення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці у грошовому забезпеченні за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, та стягнуто з Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області на користь позивача різницю у грошовому забезпеченні за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області з 03 по 06 березня 2008 року, за 02 липня 2008 року, з 01 по 21 серпня 2008 року та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2008 року по 29 червеня 2010 року у загальному розмірі 195176,31 грн., а також присуджено з Державного бюджету України на користь позивача всі здійснені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, а саме щодо визнання протиправними дій ОСОБА_5 під час перебування його на посаді начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, які призвели до незаконного тривалого виконання позивачем нижче оплачуваної роботи і подальшого фактичного звільнення позивача з органів податкової міліції, судом першої інстанції відмовлено.

Зазначена постанова суду оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду як позивачем так і відповідачем - Державною податковою адміністрацією в Дніпропетровській області, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповнотою з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю тих обставин, які судом визнані втсановленими

Апеляційна скарга позивача мотивована безпідставністю рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені його вимог щодо визнання протиправними дій першого заступника голови начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області генерала-майора податкової міліції ОСОБА_4, яким були створенні умови щодо: перешкоджання продовженню його служби на посаді заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області; його звільнення з органів податкової міліції, що фактично відбулося 22.08.2008 р. після закінчення місячного терміну перебування позивача у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області; перешкоджання в поверненні позивачу трудової книжки і унеможливлення працевлаштування позивача в іншому підприємстві (організації); та перешкоджання поновленню його на службі в займаній посаді. При цьому, позивач звертає увагу апеляційної інстанції на те, що внаслідок неправомірних дій першого заступника голови начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області ОСОБА_4, яким надані повноваження використовувалися не з метою, з якою ці повноваження надані, необґрунтовано, упереджено та поза способу, передбаченому законами, стало можливим незаконне звільнення його з роботи; довготривалий вимушений прогул; щоденне збільшення відповідної суми стягнення грошового забезпечення з ДПА у Дніпропетровській області і нанесення тим самим суттєвої матеріальної шкоди державі в особі ДПА; а також затримка видачі йому трудової книжки і унеможливлення його працевлаштування на іншому підприємстві (організації). На думку позивача, прийняте судом рішення в цій частині позовних вимог позбавляє ДПА у Дніпропетровській області права на відшкодування нанесеної неправомірними діями ОСОБА_4 державі матеріальної шкоди в порядку регресу.

За наведених обставин, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині в частині мотивів та висновку про відмову в позові про визнання протиправними дій ОСОБА_4 під час перебування його на посаді начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, які призвели до незаконного тривалого виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи і подальшого фактичного звільнення позивача з органів податкової міліції, задовольнивши позов в цій частині.

Апеляційна скарга відповідача ДПА у Дніпропетровській області, яку підтримав другий відповідач у справі - першй заступник голови начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області ОСОБА_4 та третя особа - Державна податкова адміністрація України, мотивована невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам та матеріалами справи стосовно: порушення порядку обліку робочого часу позивача; та протиправної не виплати позивачу грошового забезпечення у повному обсязі та не виплати взагалі грошового забезпечення в період з 22 серпня 2008 року по 29 червня 2010 року, що в загальному розмірі складає суму - 195176,31грн.

За твердженням апелянта відповідача, підставою для скасування рішення суду першої інстанції також є: не взяття до уваги певних особливостей проходження служби осіб начальницького складу податкової міліції та нарахування і виплати грошового утримання (забезпечення); не урахування відсутності вимог чинного законодавства стосовно обов'язку ДПА у Дніпропетровській області нараховувати та виплачувати грошове утримання позивачу, як особі начальницького складу податкової міліції відносно якого належними доказами та зокрема табелями обліку робочого часу зафіксовано його відсутність на службі в період з 01.11.2008 року по теперішній час, а також того, що у даному випадку немає встановленого факту "вимушеного прогулу" і виконання позивачем "нижче оплачуваної роботи", що унеможливлює застосовування судом до спірних правовідносин у цій справі правову норму ч.2 cт.235 КЗпІІ України; пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі; безпідставне не застосування приписів ст.ст.235, 237 КЗпП України щодо прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більше ніж за один рік; та неправильність і необгрунтованість розрахунку судом "суми середньої заробітної плати" позивача.

За вищенаведених обставин, відповідач ДПА в Дніпропетровській області просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.06.2010 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову підполковника податкової міліції ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі

У письмових запереченнях позивача на апеляційну скаргу ДПА у Дніпропетровській області вказується на те, що постанова суду перої інстанції у цій справі грунтується на: судових рішеннях що набрали законної сили - постановах Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2009 р., Вищого адміністративного суду України від 09.12.2009 р., Верховного Суду України від 27.04.2010 р. - якими визнано незаконним наказ щодо мого звільнення із займаної посади і переведення у розпорядження ДПА у Дніпропетровській області та на положеннях п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 72 КАС України. Посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, яким фактично оскаржується судове рішення з виплати належної йому заробітної плати за період знаходження у вимушеному прогулі саме тому, що нібито під час вимушеного прогулу його не було на робочому місці, позивач вказує на доведенність відповідачем обставин, які б підтверджували його обовязок: без законних підстав після 21.08.2008 р. вважати себе співробітником податкової міліції і знаходитись на робочому місці; право віддавати керівні розпорядження, вимагати виконання своїх вказівок, підписувати які-небудь документи як співробітник податкової служби після 21.08.2008 р., і т.д., просить не задовольняти вимоги апеляційної скарги відповідача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивача, поданих кожним окремо із відповідачів - ДПА у Дніпропетровській області та начальником УПМ ДПА у Дніпропетровській області ОСОБА_4, вказується на пропущення ОСОБА_1 річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, на безпідставність доводів позивача про неправомірність дій відповідачів, які нібито призвели до незаконного тривалого виконання позивачем нижче оплачуваної роботи і подальшого фактичного звільнення позивача з органів податкової міліції, що спростовуються фактичними обставинами згідно яких ОСОБА_1 ніколи не звільнявся з податкової міліції та ніколи не виконував нижче оплачуваної роботи. Посилаючись на відсутність встановлених законом підстав для нарахування грошового утримання в період відсутності позивача на службі (з 01.11.2008 року та по теперішній час) та норми діючого законодавства, а також того, що додаткового фінансування з Державного бюджету на виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, за минулий період - не отримувала та не отримує, оскільки фінансування грошового утримання працівників податкової міліції провадиться з Державного бюджету України згідно затвердженого кошторису видатків на утримання органів податкової служби, а позивач фактично був відсутнім на службі в період з 01.11.2008 року та по теперішній час. Кожен окремо із відповідачів у цій справі, просять відмовити у задоволені апеляційної скарги позивача та задовольнити апеляційну скаргу ДПА у Дніпропетровській області.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, позивач підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з підстав, наведених в апеляційній скарзі та виходячи із додатково наданих ним до апеляційної інстанції доказів щодо неправомірності дій першого заступника голови начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області генерала-майора податкової міліції ОСОБА_4. Проти задоволення апеляційної скарги ДПА у Дніпропетровській області позивас заперечував.

Представник ДПА у Дніпропетровській області та Державної податкової адміністрації України в суді апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача - ДПА у Дніпропетровській області та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник відповідача начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області генерала-майора податкової міліції ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтримав апеляційну скаргу ДПА у Дніпропетровській області та заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, перевіривши матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, а також заперечення проти вказаних апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг у цій справі, та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені вимог позивача щодо визнання протиправними дій ОСОБА_5, які призвели до незаконного тривалого виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи і подальшого фактичного звільнення позивача з органів податкової міліції, суд першої інстанції правильно встановив обставини у справи та вірно застосував норми матеріального права.

Коллегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача за наведених в ній підстав, оскільки у даному випадку позивач дійсно у даному випадку пропустив річний строк оскарження дій начальника УПМ ДПА у Дніпропетровській області генерала-майора податкової міліції ОСОБА_4, і судом першої інстанції підставно застосовані негативні наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду.

Окремо, враховуючи доводи апеляційної скарги позивача щодо неможливості застосування положень ст.237 КЗпП України, колегія суддів звертає увагу на те, що питання стягнення з посадової особи на користь ДПА спричиненої шкоди не є предметом спору у цій справі, і такі вимоги мають заявлятися не позивачем у цій справі, а відповідним державним органом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу різниці у грошовому забезпеченні за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, та вирішуючи про стягнення з Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області на користь позивача різниці у грошовому забезпеченні за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області з 03 по 06 березня 2008 року, за 02 липня 2008 року, з 01 по 21 серпня 2008 року та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2008 року по 29 червеня 2010 року у загальному розмірі 195176,31 грн., суд першої інстанції правильно виходив з того, що факт незаконного звільнення позивача з посади заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області та незаконного зарахування його у розпорядження органів державної податкової служби України, а також незаконного продовження терміну перебування позивача у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області, встановлено судовими рішеннями: постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009 р., постановою Вищого адміністративного суду України від 09.12.2009 р. та Ухвалою Верховного Суду України від 27.04.2010 р., які на час вирішення по суті спору у цій справі вже набрали законної.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно посилаючись на встановлені вищезгаданими судовим рішенням обставини у справі та на приписи ч.1 ст.72 КАС України, а також проаналізувавши позицію відповідачів щодо виплати позивачу різниці у грошовому забезпеченні за період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд дійшов вірних висновків про протиправність бездіяльності з боку ДПА у Дніпропетровській області щодо не вирішення питання стосовно подальшого проходження позивачем служби в органах податкової міліції та проведення йому виплати належного грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що судом детально були перевірені передані до матеріалів справи табеля обліку використання робочого часу керівництва УПМ ДПА у Дніпропетровській області за період з січня по грудень 2008 року та з січня по травень 2010 року, та облік використання робочого часу позивача у період з 05.09.2008 по грудень 2008 року та з січня по травень 2010 року, а також розрахункові листи ДПА у Дніпропетровській області, розрахунки суми заборгованості перед позивачем за період його перебування в розпорядженні ДПА та за вимушений прогул, а також інші докази розміру недоплаченого позивачу грошового утримання та розрахунки недоплаченої суми грошового утримання.

За вищенаведених обставин, та правильно керуючись положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1716 від 30.10.2008 р. "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги", зі змінами станом на 17.03.2010 р., наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", та наказом ДПА України від 07.02.2001 № 43 "Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обовязків (посади), особам, підданим арешту, та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі", - суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо донарахування йому та виплати недоотриманих сум грошового утримання

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що прийняті з правильним встановленням обставин справи та з додержанням норм процесуального права та матеріального права, оскільки судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, а відповідачами та третьою особою не заперечується, що ОСОБА_1 в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області отримував грошове забезпечення в розмірі меншому ніж за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, а у період з 22 серпня 2008 року по 29 червеня 2010 року ОСОБА_1 перебуваючи у трудових стосунках з ДПА (за твердженням ДПА позивач не був звільнений), взагалі не отримував грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порушення приписів вищевказаної норми є безумовної підставою для вирішення спору на користь особи, права якої порушені.

Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача і у справах про виплату різниці грошового утримання за час перебування позивача в розпорядження ДПА та за час вимушеного прогулу позивача.

При цьому, колегія суддів ще раз звертає увагу на те, що протиправність переведення позивача у розпорядження ДПА у Дніпропетровській області, а також його незаконного звільнення з посади заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області підтверджені судовоми рішеннями, які набрали законої сили, а тривале невиконання постанови суду про поновлення на посаді, яке підлягає негайному виконанню знайшло своє підтвердження під час розгляду даної справи як судом першої інстанції так і апеляційним судом.

Отже, відповідач протиправно перевівши позивача у розпорядження ДПА у Дніпропетровській області та незаконно звільнивши його з посади заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області, повинен нести відповідальність відповідно до ст.235 КЗпП України. За наведених обставин, колегія суддів визнає правомірними вимоги позивача та законим і обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача коштів за вимушений прогул

На основі правового аналізу вищенаведених обставин та правових норм, якими врегулюються спірні правовідносини, судова колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача стосовно стягнення на його користь різниці у грошовому забезпеченні за посадою заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області в період його знаходження у розпорядженні ДПА у Дніпропетровській області з 03 по 06 березня 2008 року, за 02 липня 2008 року, з 01 по 21 серпня 2008 року, а також грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2008 року по 29 червеня 2010 року.

Ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді даної справи, відповідачами та третьою особою не було надано доказів правомірності їх дій та бездіяльності щодо донарахування та виплати позивачу грошового утримання за вищезгаданий період часу.

З огляду на заперечення представника відповідача у справі ДПА у Дніпропетровській області проти стягнутої судовим рішенням на користь позивача суми -195176,31 грн., колегію суддів перевірено розрахунок вказаної суми згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, за приписами п.2 якого середньомісячна заробітна плата, в даному випадку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Доводи апеляційної скарги ДПА у Дніпропетровській області щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, не можуть бути прийняті до уваги як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки в преамбулі зазначеного нормативного акту чітко зазначено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Роз'яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством праці, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

У даному випадку для розрахунку суми середньоденної заробітної плати позивача, правильно було узято: січень місяць 2008 року де заробітна плата за фактично відпрацьовані 19 робочих днів складала 6202,28 грн. (тобто: із нарахованих 6400,29 грн. 198,01 грн. (відпустка) = 6202,28 грн.) та лютий місяць 2008 року де заробітна плата за фактично відпрацьовані 7 робочих днів складала 5130,38 грн. (тобто: із нарахованих 9889,68 грн. 4759,30 грн. (відпустка) = 5130,38 грн.). виходячи з наведеного, сума середньоденної заробітної плати позивача складала 435,87 грн. (6202,28+5130,38):28=435,87 грн.

Таким чином, перевіряючи заявлену позивачем суму, яка підлягає стягненню з відповідача за час перебування ОСОБА_1 в розпорядженні ДПА (виконання нижчеоплачуваної роботи) та за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції правильно брав до уваги суму середньоденної заробітної плати в розмірі 435,87 грн., з урахуванням якої та виходячи із сплачених позивачу сум за спірний період часу, загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 по грошовому утриманню, дійсно складає - 195176, 31 грн.

Враховуючи зміст заперечень ДПА у Дніпропетровській області щодо присудженої судом позивачу суми, колегія суддів звертає увагу на пункт 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, яким встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

За приписами наведеної норми премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

З матеріалів справи вбачається, що щомісячна премія в розмірі 1326,00 грн. була виплачена позивачеві за розрахунковою відомістю у січні 2008 р., а щомісячна премія в розмірі 1951,00 грн за лютий 2008 рік була виплачена позивачеві за розрахунковою відомістю у лютому 2008 р., тому колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо не можливості включення цих сум премії при обчисленні середнього заробітку за січень-лютий 2008 р. є безпідставними

Не заслуговують на увагу також доводи відповідачів у справі щодо пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх прав та відсутності правових підстав для вирішення спору про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, за період більш як за один рік. Така позиція субєкта владних повноважень суперечить нормам чинного законодавства та сформована без урахування факту тривалості вирішення в судах різних інстанції спору з приводу незаконного звільнення позивача з посади не повязана з виною самого позивача, і відповідно не може бути підставою для відмови у захисті його прав. Тим більш, що саме з вини відповідачів постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2009 р. не виконувалася майже 18 місяців, а постанова Вищого адміністративного суду України від 09.12.2009 р. не виконувалася майже 9 місяців, а виконання цих судових рішень було досягнуто лише у звязку з прийнятими органами державної виконавчої служби відповідними заходами до субєктів владних повноважень.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи, та обґрунтував свої висновки належними та допустимими доказами, а відтак рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків суду і відповідно задоволенню не підлягають.

Згідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної податкової адміністрації в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів починаючи з наступного дня після її проголошення

Повний текст ухвали виготовлено 01 грудня 2010 року

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.В. Мартиненко