Справа № 805/702/15-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року справа №805/702/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 805/702/15-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві (з урахуванням уточнень) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 27 січня 2015 року № 225/03 про звільнення та наказу від 26 січня 2015 року № 555/03 «Про внесення змін до наказу від 27.01.2015 № 225»; поновлення на посаді начальника відділу контролю та організаційного забезпечення роботи державних реєстраторів юридичних та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; зобов'язання відповідача нарахувати до виплати суму грошового утримання за час вимушеного прогулу (а.с. 3-6, 44).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 805/702/15-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління юстиції у м. Києві від 27 січня 2015 року № 225/03 «Про звільнення ОСОБА_2» та наказ від 26 січня 2015 року № 555/03 «Про внесення змін до наказу від 27.01.2015 № 225». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу контролю та організаційного забезпечення роботи державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. Стягнуто з Головного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року, з обов'язковим утримання податків і зборів згідно діючого законодавства (а.с. 160-162).

Не погодившись з судовим рішенням, 14 травня 2015 року Головне управління юстиції у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 805/702/15-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 167-173).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач надіслала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутністю.

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 27 січня 2014 року займала посаду начальника відділу контролю та організаційного забезпечення роботи державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 95).

Наказом Головного управління юстиції у м. Києві № 225/03 від 27 січня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу контролю та організаційного забезпечення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з 12 січня 2015 року за прогул без поважних причин відповідально до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 11, 123).

26 лютого 2015 року Головним управлінням юстиції у м. Києві прийнято Наказ № 555/03 «Про внесення змін до Наказу від 27 січня 2015 року № 225/03 «Про звільнення ОСОБА_2», а саме змінено посаду позивача на начальника відділу контролю та організаційного забезпечення роботи державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 45, 151).

Спірним питанням у справі є наявність або відсутність у позивача поважних причин, що слугували підставою відповідачу приймати спірні накази та звільняти позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно звільнив позивача, яка мала поважні причини для незнаходження на робочому місці, а саме хвороба позивача в період з 05.01.2015 року по 20.01.2015 року та відкритий 05 січня 2015 року лікарняний ( а.с.14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна службу є державною.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу». Згідно зі ст.ст. 9 і 30 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача № 225/03 від 27 січня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади 12 січня 2015 року за прогул без поважних причин відповідально до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11).

Підставою для звільнення слугували акти про відсутність позивача на робочому місці від 05.01.2015 року, від 06.01.2015 року та від 12.01.2015 року, акт про відмову ОСОБА_2 від надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі від 12.01.2015 року , подання заступника начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.01.2015 року про звільнення ОСОБА_2( а.с.103-104,105-107)

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова № 9) зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано листок непрацездатності (або, у встановлених законом випадках, довідку) про його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до п. 24 Постанови № 9 при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, з 05 січня 2015 року по 19 січня 2015 року позивач ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному що підтверджується листком непрацездатності Серії АВО № 662891 (а.с. 14). Крім того, позивач знаходилась на лікарняному з 20 січня 2015 року по 29 січня 2015 року (а.с. 15) та з 30 січня 2015 року по 13 лютого 2015 року , що також підтверджується листками непрацездатності(а.с. 16).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність звільнення позивача з займаної посади у зв'язку із прогулом.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 начальнику реєстраційної служби надано заяву про її звільнення за власним бажанням з 12 січня 2015 року, оскільки підставами для її звільнення відповідно до спірного наказу є прогул без поважних причин відповідально до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а не положення ст. 38 КЗпП.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта стосовно дотримання відповідачем порядку звільнення шляхом складання актів про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці в січні 2015 року (а.с. 103, 104, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 118, 119, 120, 122), актів про виїзд до місця проживання позивача та відмову позивачки в наданні письмових пояснень (а.с. 117, 121) та подання від 27 січня 2015 року про звільнення (а.с. 105), оскільки у позивача була поважна причина не знаходитись на робочому місці, а саме - листки непрацездатності.

Враховуючи встановлені судами обставини, висновок суду щодо незаконності прийнятого відповідачем наказу про звільнення позивача з займаної посади, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення її на посаді та стягнення з відповідача на її користь коштів у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошового забезпечення за час вимушеного прогулу).

Згідно ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 805/702/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова