Справа № 17935/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. справа № 2а-27/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 21 травня 2009 року

у адміністративні справі № 2-а-27/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення недотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 21 травня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області по недоврахуванню позивачці з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року включно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зобовязано відповідача провести перерахунок та сплатити позивачці за період з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року розміру допомоги по догляду за дитиною виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого держбюджетом на 2008 рік.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що позивачці підтверджено право на отримання допомоги, яка фактично здійснює догляд за дитиною наказом № 23 від 12.12.2006р. про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто виконано вимогу ст.14 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та пп.2 п.20 Порядку № 1751. Відповідач вказує, що відповідно до названої підстави позивачці у 2008 р. виплачувалася допомога. Також відповідач посилається на те, що ця допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімум, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу (у разі звернення особи за призначенням допомоги в залежності від доходів), але не менше 130 грн. (у редакції Закону № 107-УІ від 28.12.2007 у 2008р. ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми") і ця норма закону не визнана неконституційною. Виконуючи ці бюджетні призначення управління сплачувало позивачці з 01.01.2008 по 30.11.2008 щомісячно 144,10 грн (не зменшуючи розмір виплати, який виплачувався позивачу у грудні 2007 р.). Управління виплачувало позивачці з 22.05.2008 по 31.10.2008 допомогу у розмірі встановленому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", якою передбачено у 2008р. виплату допомоги не менше 130 грн. Тобто, за твердженням управління, відповідач виконав свої повноваження (бюджетні призначення) у повному обсязі.

Сторони належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду, але в судове засідання не зявилися. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутністю сторін по справі, оскільки відповідачем не подавалося заяв про відкладення розгляду справи, а позивачкою в апеляційній скарзі заявлялося про розгляд справи у її відсутність.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є захист права позивачки на отримання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, встановлених ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області у звязку з народженням нею 19.10.2005 року дитини, та у період з грудня 2005 р. отримувала щомісячну державну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень Законів України Про державний бюджет України на 2007 рік та 2008 рік.

Підставою для відмови у задоволені частини позову ОСОБА_1 стало пропущення нею річного строку звернення до адміністративного суду за захистом від протиправних дій відповідача у звязку з недоведеністю позивачкою поважності причини пропуску вказаного процесуального строку та наполяганні відповідача на застосуванні негативних наслідків пропуску позивачкою цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом у січні 2009 року та просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007-2008 р. щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Проте, позивачка звертаючись до суду за захистом своїх прав не навела будь-яких причин, які заважали їй у період з 20.09.2007 року, тобто починаючи з дня отримання допомоги на підставі постановлення Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, звернутися до відповідача з вимогою перерахувати їй допомогу по догляду за дитиною, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, або до адміністративного суду за захистом її прав від порушень відповідача субєкту владних повноважень.

В суді першої інстанції відповідач надав письмові заперечення, відповідно до змісту яких наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 12.01.2009 року, в той час як Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року №52).

Позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у вересні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На підтвердження зазначених в апеляційній скарзі доводів поважності причин пропущення строку звернення до суду, позивачкою не доведено належними доказами, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирішувати справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення на її користь недоплату допомоги за період з вересня 2007 року по 31.12.2007 року у звязку з пропуском процесуального строку звернення до адміністративного суду за захистом.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачає.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, в наведеній частині судове рішення є законним, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобовязання його днарахувати і виплатити на користь позивачки суму недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною за період з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року в розмірах, що дорівнюють прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, оскільки судом не було враховано, що Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 28-рп/2008 р. не визнавалися неконституційнимиположення розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 01.01.2008 року була змінена редакція статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в частині розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У звязку з чинністю в період 2008 року вищенаведеної норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог позивачки у вказаній частині позову, що відповідно є підставою для скасування судового рішення в цій частині, з відмовою позивачці у задоволені позову.

Виходячи з вищевнаведеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального та процесуального права в частині невірного визначення періоду порушення прав позивачки, який підлягає захисту та в частині відшкодування суми судового збору, що з врахуванням статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції в частині, з прийняттям в частині скасованої постанови нової постанови

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити частково, постанову Запорізького районного суду Запорізької області від року від 21 травня 2009 року скасувати в частині визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області по недоврахуванню ОСОБА_1 з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязання відповідача провести перерахунок та сплатити позивачці за період з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року розміру допомоги по догляду за дитиною виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого держбюджетом на 2008 рік з урахуванням проведених виплат.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області ради по недорахуванню ОСОБА_1 з 22.05.2008 року по 30.10.2008 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязання відповідача провести перерахунок та сплатити позивачці за період з 22.05.2008 року по 30.10.2008 року розміру допомоги по догляду за дитиною виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого держбюджетом на 2007 рік, 2008 рік з урахуванням проведених виплат, та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області .

В іншій частині постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 21 травня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судом рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3