Справа № 15604/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. справа № 2а-74/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-74/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання неправомірними дій, сплату не донарахованих сум виплат допомоги до досягнення дитини трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради при нарахуванні позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та стягнуто з відповідача на користь позивачки недоплачену суму заборгованості по допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно у розмірі 1863,11 грн., а також стягнуто з місцевого бюджету Кіровського району на користь позивачки судовий збір в сумі 18,63 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачці судом відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивачки мотивована тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме ст.7,8,9 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.8, ч.2 ст.24, ст.46 Конституції України. Вважає що посилання субєкта владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань, є порушенням п.1 ст.6, ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 11.09.1997 року, та не повинні прийматися до уваги. Також, вказує на те, що в рішеннях від 29.11.2005 р., 27.04.2004 р. Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Просить скасувати постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з квітня 2007 року по серпень 2008 року у розмірах менших ніж це встановлено Законом

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради у звязку з народженням сина 29.08.2005 року дитини, і у період з квітня 2007 р. по серпень 2008 р. їй відповідачем нараховувалася і виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції правильно виходив з положень Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми»та висновків Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., і відповідно до змісту наведеного Закону та рішення прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державою соціальний захист і обовязку держави в особі відповідача забезпечити належний її матеріальний рівень.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині неправомірності дій відповідача та підтвердження права позивачки на отримання щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, починаючи з 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено змістом Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати вказаного виду допомоги.

Колегія суддів підтримує наведене в оскаржуваному рішенні обґрунтування суду першої інстанції щодо преюдиціальності рішення Конституційного суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норми Закону, що визнаний неконституційним. Суд першої інстанції правильно встановив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. відповідач при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинен був керуватися положеннями ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тобто виходячи із розміру, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Наведені висновки суду першої інстанції узгоджуються з приписами ч.2 ст.150 Конституції України, відповідно якої до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України, а ухвалені Конституційним Судом України рішення з питань, передбачених цією статтею, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норми Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з 09.07.2007 року та по 31.12.2007 року при здійсненні позивачці виплати допомоги сім'ям з дітьми, відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Відповідач по справі був обізнаний про надходження до провадження суду адміністративного позову ОСОБА_1, письмових заперечень проти позову до суду не подавав, а під час розгляду позову в суді першої інстанції представник відповідача не зявився у судове засідання, та не надав заперечень проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

За наведених обставин та виходячи з наведених в ч.1 ст.100 КАСУ умов для відмови у задоволенні адміністративного позову при пропущенні строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції щодо не застосування у даній справі негативних наслідків пропуску позивачкою строку звернення до суду за захистом її прав.

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду та не може відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін по справі.

Відповідач не був позбавлений можливості подати письмові заперечення до апеляційного суду, з наведенням обставин у тому числі і щодо обізнаності позивачки про порушення своїх прав. Неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обовязків та неналежне користування своїми правами під час розгляду справи в суді першої інстанції не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Виходячи з приписів абзацу другого пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, колегія суддів вважає правильним рішення суду в частині відмови у задоволені позову щодо захисту прав за період з квітня 2007 року до 09.07.2007 року та за період 2008 року, і доводи апеляційної скарги позивачки висновків суду в наведеній частині не спростовують

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищенаведені обставини та те, що внесення з 01.01.2008 року зміни до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»стосовно розміру допомоги не визнавалися неконституційними, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій відповідача у період з квітня 2007 року по серпень 2008 року і відповідно про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача і зобовязання його донарахувати та виплатити позивачці суми допомоги за вказаний період часу у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років. Наведене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги позивачки і відповідно відсутності підстав для її задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині визначення способу захисту прав позивачки шляхом стягнення на її користь конкретно визначеної суми недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною. У такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

У разі протиправної бездіяльності відповідача призначити та донарахувати допомогу по догляду за дитиною до трьох років, суд має зобов'язати відповідача вчинити певні дії. Тобто суд, встановивши порушення відповідачем закону при визначенні розміру допомоги, повинен примусити субєкта владних повноважень до належного виконання ним обов'язку щодо призначення та донарахування сум допомоги.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Згідно до вимог ст.ст.2,11,162 КАС України визначений судом спосіб захисту, не обовязково має збігатися з тим, що був обраний позивачем при зверненні суду. Адміністративний суд має повноваження при необхідності для повного захисту прав позивачки, вийти за межі позову і сформулювати свої висновки про спосіб захисту порушених прав позивача відповідно в межах визначених КАС України.

Враховуючи, що повноваження визначення суми заборгованості відповідача перед позивачкою по даному виду допомоги належать виключно субєкту владних повноважень, яким допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму визначеного для дітей віком до 6 років за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивачки, яке було підтверджено судом. А саме, зобовязати відповідача до вчинення певних дій, тобто до призначення, донарахування та виплати позивачці недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день виплати допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 1863,11 грн. та стягнення з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 18,63 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради недоотриманої суми щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі 1863,11 грн. та стягнення з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 18,63 грн. відмовити, та прийняти в цій частині нову постанову, якою

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради донарахувати і забезпечити виплату ОСОБА_1 недоотриманої нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року суми державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розрахованої відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з липня по грудень 2007 року, за виключенням отриманих ОСОБА_1 у цей період сум допомоги.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3,40 грн.

В іншій частині постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2009 року щодо визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради по нарахуванню позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а також відмови у задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3