Справа № 825/2022/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/56546/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів :

Мороз В.Ф. (доповідач)

Логвиненко А.О

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельна компанія "Екопарк" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельна компанія "Екопарк" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельна компанія "ЕКОПАРК" звернувся з позовом про визнання незаконною та скасування постанови відповідача № 38 від 07.05.2013 року по справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, за якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у розмірі 103230 грн.

Позов мотивовано тим, що постанова інспекції є протиправною з огляду на те, що зауважень щодо повноти чи достовірності даних, вказаних в декларації про початок виконання будівельних робіт, посадовими особами відповідача зроблено не було. Крім того вказав, що інспекції було відомо про те, що будівництво буде проводитись на земельних ділянках, наданих у користування. Також зазначив, що інформація щодо земельної ділянки, наведена у декларації про початок виконання будівельних робіт, є достовірною, але не повною, і даний недолік було виправлено шляхом надання листа-відповіді на припис відповідача.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2013 року позов задоволено повністю. Визнано незаконною та скасовано постанову Інспекції № 38 від 07.05.2013 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду ОК «ЖБК «Екопарк» звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

На дану касаційну скаргу позивача надійшло заперечення інспекції, в якому вона рішення суду апеляційної інстанції вважає таким, що ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 квітня 2013 року інспекцією проведена позапланова перевірка кооперативу з питань достовірності даних, наведених останнім, як замовником будівництва, у декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції 22 березня 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки складено акт №410 від 30 квітня 2013 року, в якому встановлено надання недостовірної інформації у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт, а саме зазначено документ на земельну ділянку, який не дає права замовнику використовувати зазначену в ній земельну ділянку для будівництва. Зокрема, у вищезазначеній декларації позивач вказав, що земельна ділянка, на якій буде здійснено будівництво мереж водопостачання і водовідведення для присадибної забудови в районі автокооперативу №45 на АДРЕСА_1 використовується на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 29 лютого 2012 року. Водночас, як було встановлено під час перевірки відповідачем, зазначений Державний акт було видано громадянці ОСОБА_4, а тому позивач не мав права зазначати його як підставу правомірності використання цієї земельної ділянки. Таким чином, на думку Інспекції, позивачем порушено вимоги п.8 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яким встановлено, що замовник несе відповідальність відповідно до закону за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт.

Крім того, інспекцією винесено припис про усунення порушення вимог законодавства №154 від 30 квітня 2013 року та складено протокол про правопорушення від 30 квітня 2013 року. Також за результатами розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідачем винесено постанову №38 від 07 травня 2013 року по справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.4 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 103230 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що перевірки проведена інспекцією у межах та у відповідності до повноважень. Крім того суд визнав помилковим висновок суду першої інстанції про передчасність накладення штрафу у зв'язку з незакінченням строку на усунення недоліків, зазначених в приписі, оскільки передбаченою санкцією за правопорушення у сфері містобудування, відповідальність замовника пов'язана з фактом правопорушення, а не з усуненням недоліків в строк, передбачений інспекцією.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Абзацом 4 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», передбачено відповідальність за наведення недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт, яка пов'язується саме з фактом порушення, а не з тим, що замовник не усунув це порушення протягом певного, відведеного компетентним органом терміну. Не містять зазначених положень також і інші вимоги Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно ст.402 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ст.210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що державна реєстрація укладеного між сторонами договору сервітуту не була здійснена ні після його підписання, ні до моменту подання позивачем декларації про початок будівельних робіт. Більше того, згідно поданих позивачем додаткових доказів до суду апеляційної інстанції, заява про державну реєстрацію договору про встановлення земельного сервітуту від 29 березня 2012 року була подана до Реєстраційної служби лише 04 жовтня 2013 року, що свідчить про те, що на момент подання декларації договір про встановлення земельного сервітуту не був укладений у встановленому законом порядку, а тому не міг бути зазначений в якості правової підстави в декларації про початок виконання будівельних робіт.

Крім того посилання позивача на те, що інспекції до подання декларації було відомо на якій підставі позивачем використовуються земельні ділянки та всупереч цьому не повернуто декларацію, є безпідставним, оскільки відповідно до Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», за підтвердження такого факту, замовник будівництва не звільняється від відповідальності за внесення до декларації недостовірних даних.

При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про порушення процедури проведення перевірки як підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що висновок суду апеляційної інстанції зроблений з порушенням норм матеріального чи процесуального права, тоді як суд касаційної інстанції в силу статті 220 КАС України позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельна компанія "Екопарк" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець