Справа № 2а-3435/10/0370
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2015 р. м. Київ К/800/15533/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашникової О.В.
Леонтович К.Г.
Васильченко Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ТОВ "РВПГ МІТ" на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року у справі за позовом ТОВ "РВПГ МІТ" до Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, Ягодинської митниці про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РВПГ МІТ», звернувся до суду з позовом до Головного управління Державного казначейства України у Волинській області, Ягодинської митниці, в якому просив: визнати нечинним рішення митниці про визначення митної вартості товарів №205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №205000006/0/02321 від 15.06.2010, а також повернути надмірно сплачені платежі в розмірі 25932 грн. 63 коп.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач, на його думку, безпідставно визначив митну вартість імпортованого товару за шостим (резервним) методом та відмовив у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, оскільки позивачем були надані всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною угоди.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Ягодинська митниця Міндоходів подала письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просила суд касаційної інстанції залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 11.01.2010 № 36/2010 укладеного ТОВ "РВПГ МІТ" із польською фірмою P.H.U. «MILTON» EXPORT-IMPORT KAROL FRANCZAK позивачем придбано в порядку і на умовах поставки CPT Зимно або DAF кордон шкіру свинну заморожену згідно специфікації №13 до вказаного контракту від 11.06.2010 року вагою нетто 20298 кг на загальну суму 55508,10 грн. (за ціною 1,15 польський злотий за 1 кг на загальну суму 23342,70 польських злотих).

15.06.2010 з метою митного оформлення вказаного товару декларантом подана митному органу ВМД №205030005/2010/001262 від 15.06.2010, у якій митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 55508,10 грн.

Поряд із цим відповідачеві надано товарно-супровідні документи: уніфікована митна квитанція МД-1 серія 20502 В 1216782 від 15.06.2010 року; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності 20500/07/000064 від 28.02.2007 року; попередня митна декларація (ПД) 205030005.2010.001252.001 від 14.06.2010 року; контракт №36/2010 від 11.01.2010 року, специфікація до контракту №13 від 11.06.2010 року; доповнення №1 від 22.04.2010 року; міжнародна товаротранспортна накладна СМR №931381 від 14.06.2010 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; рахунок-фактура №14/06/2010/FEх від 14.06..2010 року; експертний висновок №146/1067 від 15.06.2010 року; дозвіл на ввезення на територію України тварин, продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, патологічного матеріалу №163 від 04.03.2009 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) №2978 від 22.04.2010 року; сертифікат якості від 14.06.2010 року; ветеринарне свідоцтво Ч-28 №062684 від 15.06.2010 року; міжнародний ветеринарний сертифікат країни-експортера №1009/046765/10 від 14.06.2010 року; сертифікат про походження товару №РL/MF/AE 0070095 від 14.06.2010 року; заява на відбір проб вх. №3801-18/53 від 15.06.2010 року; акт про взяття проб і зразків №146/1067 від 15.06.2010 року; експортна декларація №10РL333010Е00630022 від 14.06.2010 року.

15.06.2010 контролюючий орган прийняв рішення про визначення митної вартості товарів від 15.06.2010 №205000006/2010/400079/1, яким було скориговано визначену декларантом миту вартість товару та визначено її за шостим (резервним) методом по ціні 0,85 доларів США за 1 кг шкіри свинячої замороженої, на загальну суму 17253,30 доларів США, що становить 136546,07 грн. із зазначенням джерела для визначення митної вартості - цінова інформація Центральної бази даних Державної митної служби України.

Крім того, 15.06.2010 відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 15.06.2010 №205000006/0/02321, згідно з якою митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають митному оформленню з причин порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №1766 від 20 грудня 2006 року "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" із зазначенням вимоги, виконання якої забезпечує здійснення митного оформлення приведення графи 12 ВМД у відповідність до рішення відділу контролю митної вартості (ВКМВ) №205000006/2010/400079/1 від 15.06.2010 року.

16.06.2010 позивач звернувся до митного органу із заявою №7710-18 про випуск товарів у вільний обіг і подати нову ВМД №205030005/2010/000014 від 16.06.2010 року із зазначенням митної вартості товарів, визначеної митним органом 136546,07 грн.

Водночас, вважаючи незаконними вказані рішення контролюючого органу, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що декларантом не підтверджено документально заявленої ним митної вартості, викликало сумнів у правильності застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору, водночас відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень про визначення митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, тому підстав для задоволення позову відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з такого.

Відповідно до статті 249 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За визначенням частини 1 статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 260 цього кодексу митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.262 Митного кодексу України).

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 затверджено Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Пунктом 7 названого Порядку встановлено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Крім того, за змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1041 "Деякі питання митного оформлення товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України" до документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, належать: товарні чеки, ярлики тощо; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа на товар; рахунок-фактура на надання транспортно-експедиційних послуг або довідка підприємства-перевізника, яке здійснило перевезення; страхові документи; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством. Зазначені документи є підтвердними, якщо вони належним чином оформлені та містять інформацію, за якою можна ідентифікувати наявний товар, і про його ціну (вартість).

Відповідно до статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

В силу положень статті 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом послідовного застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6); при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

В даному випадку, суди першої та апеляційної інстанції погодилися з позицією митного органу, який спірним рішенням від 15.06.2010 визначив митну вартість імпортованого товару по ціні 0,85 доларів США за 1 кг шкіри свинячої замороженої, на загальну суму 17253,30 доларів США, що становить 136546,07 грн., хоча позивач при митному оформленні у ВМД визначив митну вартість цього товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) 55508,10 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій необґрунтованими з огляду на невстановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Зі змісту оскаржуваного рішення митного органу вбачається, що здійснене відповідачем коригування та визначення у зв'язку із цим митної вартості товару, відмінної від тієї, яку декларував позивач, мотивоване виключно посиланням на цінову інформацію Центральної бази даних Державної митної служби України.

За змістом частини 3 статті 266 Митного кодексу України якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Судами не досліджено обставин, чи було, на виконання вимог названої норми, до прийняття відповідачем спірного рішення, проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом, при цьому судам, досліджуючи це питання слід звернути увагу, чи витребовував контролюючий орган у позивача додаткові документи, та обґрунтованість у зв'язку із цим його доводів щодо надання не всіх документів до митного оформлення.

Якщо так, то які саме розбіжності, ознаки підробки містили надані до митного оформлення документи, або яких відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, вони не містять.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з метою митного оформлення вказаного товару декларантом подана митному органу ВМД №205030005/2010/001262 від 15.06.2010, а також товарно-супровідні документи: уніфікована митна квитанція МД-1 серія 20502 В 1216782 від 15.06.2010 року; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності 20500/07/000064 від 28.02.2007 року; попередня митна декларація (ПД) 205030005.2010.001252.001 від 14.06.2010 року; контракт №36/2010 від 11.01.2010 року, специфікація до контракту №13 від 11.06.2010 року; доповнення №1 від 22.04.2010 року; міжнародна товаротранспортна накладна СМR №931381 від 14.06.2010 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; рахунок-фактура №14/06/2010/FEх від 14.06..2010 року; експертний висновок №146/1067 від 15.06.2010 року; дозвіл на ввезення на територію України тварин, продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, патологічного матеріалу №163 від 04.03.2009 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами (ДПА України) №2978 від 22.04.2010 року; сертифікат якості від 14.06.2010 року; ветеринарне свідоцтво Ч-28 №062684 від 15.06.2010 року; міжнародний ветеринарний сертифікат країни-експортера №1009/046765/10 від 14.06.2010 року; сертифікат про походження товару №РL/MF/AE 0070095 від 14.06.2010 року; заява на відбір проб вх. №3801-18/53 від 15.06.2010 року; акт про взяття проб і зразків №146/1067 від 15.06.2010 року; експортна декларація №10РL333010Е00630022 від 14.06.2010 року.

Суди цих документів не дослідили, не перевірили наявності або відсутності у них необхідних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, наявності або відсутності розбіжностей, які б свідчили про обґрунтованість сумніву відповідача у правильності задекларованої позивачем митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного з'ясування обставин у справі постановлене судом рішення не є обґрунтованим.

За змістом п.3 ч. 1 ст. 163 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Матеріали справи свідчать, що зазначені висновки судів зроблені без урахування та належної оцінки всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, чим позбавили можливості суд касаційної інстанції перевірити судові рішення щодо законності дій відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення попередніх інстанцій постановлені з порушенням норм процесуального права, які не можуть бути усунені в суді касаційної інстанції.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РВПГ МІТ" задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: