Справа № 23040/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2010 р.справа № 2а-142/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-142/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ОСОБА_2 ради, та третіх осіб: Державне управління казначейства в Дніпропетровській області, Міністерство праці та соціальної політики України про стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2005 рік, 2006 рік, 2007 рік та 2008 рік, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем його прав на отримання у період 2005- 2008 років щорічної одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 3-ї групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, просив суд визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_2 ради в частині відмови виплати недоплачених йому сум щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення та стягнути з відповідача на його користь різницю недоплаченої щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, загальною сумою - 5928,50 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2009 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився позивач, який оскаржив постанову Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_2 від 15.062009 року до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду

Апеляційна скарги позивача мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело за твердженням позивача до порушення його конституційних прав. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, що пов'язано з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та перебуває на обліку в управлінні праці і соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ОСОБА_2 ради як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Відповідно до свого статуту, позивач на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення, розмір виплати якої складав: за 2005 рік 21,50 грн.; за 2006 рік 90 грн.; за 2007 рік 90 грн. та за 2008 рік 90 грн.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що територіальний орган УПСЗН при нарахуванні та виплаті позивачу сум щорічної допомоги на оздоровлення у період 2005-2008 р.р. правильно керувався положеннями чинного на той час законодавства, а позивач звертаючись до суду за захистом своїх прав у лютому 2009 році пропустив без поважних причин річний строк звернення до суду.

На обґрунтування наведених висновків, суд першої інстанції посилався на фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за рахунок Державного бюджету та на повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

На підтвердження правомірності дій відповідача у 2005 році, суд зазначив дію положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення було встановлено, виходячи з норм прийнятих законів про розмір мінімальної заробітної плати та видатків, передбачених на ці цілі законами про держбюджет на відповідний рік.

Законність дій відповідача у період 2006 р. і 2008 р. та відсутність в діях відповідача порушень прав та законних інтересів ОСОБА_1 у цей період, судом першої інстанції мотивована пунктом 37 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»згідно якої на 2006 рік була призупинена дія ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік»яким вносилися зміни до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з визначенням того, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення у 2008 році визначена в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача у період 2006 року з підстав призупинення дії статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», оскільки положення вказаного Закону про Державний бюджет не визнавалися неконституційними та є чинними до наступного часу.

Разом з тим, колегія суддів вважає наведені в судовому рішення обґрунтування правомірності дій відповідача у період 2005 р., 2007 р. та 2008 р. такими, що не в повній мірі відповідають вимогам діючого законодавства виходячи з нижченаведеного.

Абзацом четвертим частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в первісній її редакції була передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка інвалідам III групи сплачувалася в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Вказаною статтею Закону також передбачається, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Статтею 62 вказаного Закону визначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам IIІ групи - 90 грн., який також не відповідав розміру, встановленому законами України.

Відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат відповідно до положень статті 48 вказаного Закону виступала мінімальна заробітна плата, розмір якої у зазначений позивачем період часу встановлювався законами України про Державний бюджет на відповідний рік:

- Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 року»№ 2285 від 23.12.2004 р. установлено з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати 262 гривні на місяць. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України»№ 2505 установлено розмір мінімальної заробітної плати: з 1 квітня 2005 року - 290 гривень, з 1 липня 2005 року - 310 гривень та з 1 вересня 2005 року - 350 гривень.

- Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 року»№ 489 від 19.12.2006 р. установлено розмір мінімальної заробітної плати: з 01 січня 2007 року 400 грн.; з 1 квітня 2007 рік 420 грн.; з 01 липня 2007 року 440 грн., та Законом України № 749 «Про внесення змін до Закону України до «Про Державний бюджет України на 2007 рік»з 01 жовтня 2007 року 460 грн.

- статтею 59 Закону України № 107 «Про Державний бюджет України на 2008 рік»установлено на 2008 рік з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень на місяць, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень.

Виходячи з вищенаведеного, у 2005 році відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення зобовязаний був керуватися не підзаконними нормативними актами, а Законом та розраховувати суму допомоги відповідач повинен був виходячи із чотирьох мінімальних заробітних плат. Наведене свідчить про порушення прав позивача на отримання ним у 2005 році щорічної допомоги на оздоровлення

Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 визнано неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині визначення розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення

Таким чином, у 2007 році та у 2008 році до прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення (у період: з 01.01.2007 року до 09.07.2007 р. та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року), щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно з дня прийняття рішень Конституційного Суду України № 6-рп/07 та № 22-рп/08, тобто з 09.07.2007 р. та з 22.05.2008 р., відповідач зобовязаний був діяти виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам та враховувати вихідним критерієм обрахунку допомоги на оздоровлення розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на відповідні періоди Законами України Про Державний бюджет України на 2007 рік та на 2008 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічну одноразову допомогу на оздоровлення позивачу було виплачено за 2007 рік у січні 2007 р. та за 2008 рік у січні 2008 року, тобто у період дії Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік. Отже на час виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р. та за 2008 р. у січні місяці відповідного року відповідач діяв дійсно правомірно. Проте, судом першої інстанції не враховано, що позивач у звязку з прийнятим Конституційним Судом України рішенням № 6-рп/07 від 09.07.2007 року звертався до територіального органу УПСЗН у серпні 2007 року з письмовою заявою про перерахунок та виплату недоплаченої йому допомоги на оздоровлення (а.с.42), і відмова відповідача в проведенні перерахунку допомоги на оздоровлення позивача, з урахуванням чинного на той період Закону є протиправною, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача щодо порушення його прав відповідачем у 2007 році.

Разом з тим, позивач не довів поважність причини пропуску ним строку звернення до суду за захистом своїх прав за період 2005 року та 2007 року, тому рішення суду першої інстанції стосовно відмови у задоволені вимог позивача за вказані роки з підстав пропущення ним строку звернення до суду є обґрунтованим та законним, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в наведеній частині.

Надані позивачем до матеріалів справи медичні довідки (а.с.32-41) та доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть слугувати підставою для визнання пропуску строку звернення до суду з поважних причин, оскільки лікування позивача у період 2006 р. займало 21 день (з 05.05.2006 р. по 22.05.2006 р., з 29.06.2006 р. по 12.07.2006р.), у 2007 р. займало 66 днів, у 2008 року займало приблизно більше одного місяця (з 05.03.2008 р. по 18.03.2008 р., з 29.07.2008 р. по 08.08.2008 р., з 21.08.2008 р. по 15.09.2008 р.), що відповідно не заважало позивачу звернутися до суду за захистом його порушених прав в інші періоди вказаних років.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції приймаючи рішення по справі помилково застосував норми матеріального права стосовно правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем у період 2005 року та 2007 року. Разом з тим, колегія суддів не вважає допущені порушення судом такими, що потягли за собою прийняття неправильного рішення по справі, оскільки правильно посилаючись на процесуальні норми прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову за пропуском строку звернення до суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, постанову Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде виготовлено 08 лютого 2010 року

Головуючий : Сафронова С.В.

Судді: Поплавський В.Ю.

ОСОБА_3