Справа № 2-а-981/11
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2011-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-981/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2011 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в

складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Уляшевій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції МВСУ в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, вказуючи, що інспектором ВДАІ ОСОБА_2 була складена постанова серії ВО № 168148 , з якої вбачається, що він 9 серпня 2010 року в місті Бережанах, керуючи транспорним засобом марки «Део Ланос»із д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку на перехресті вулиць Замкова-С.Стрільців-Франка, і цією постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

Позивач, вважаючи дії інспектора ВДАІ ОСОБА_2П неправомірними, а винесену ним 29 серпня 2010 року постанову серії ВО № 168148 незаконною, звернувся до суду із адміністративним позовом про її скасування.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить їх задоволити, дав суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд вважає, що відповідач без поважних на те причин не зявився до суду, що дає суду підставу розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із слідуючих підстав.

У відповідності до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 11 вересня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Статтею 18 КАСУ передбачено підсудність адміністративних справ місцевим загальним судам з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а ст. 289 КУпАП передбачено, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Із оглянутої у судовому засіданні постанови ВО № 168148 від 29 серпня 2010 року видно, що 9 серпня 2010 року в м. Бережанах, позивач здійснив зупинку-стоянку свого транспортного засобу Део Ланос» із д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Замкова-Січових Стрільців-Франка, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

В судовому засіданні позивач пояснив, що 9 серпня 2010 року він керував транспортним засобом Део Ланос» із д.н.з. НОМЕР_1, так як постійно використовує вищевказаний транспорний засіб у особистих справах, однак не порушував Правил дорожнього руху та не здійснював зупинку на перехресті, як це зазначено у постанові. В своїх поясненнях позивач також вказав, що 9 серпня 2010 року жоден працівник ДАІ йому зауважень щодо порушення ним Правил дорожнього руху не робив, на нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та не виносилася постанова про накладення на нього адміністративного стягнення. Вважає дії працівника ВДАІ незаконними, оскільки відповідач, виносячи постанову про порушення ним Правил дорожнього руху, не залучив у якості свідків осіб, які би могли бути очевидцями зазначеного факту, та не відібрав від них письмових пояснень. Про те, що на нього було накладено адміністративне стягнення він дізнався лише 17 лютого 2011 року із повідомлення Державної виконавчої служби про необхідність сплати штрафу, а тому просить поновити йому строк на оскарження зазначеної постанови, так як він був пропущений ним із поважних причин.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, а останній на неодноразові виклики в судове засідання не зявився і не надіслав суду заяви, у якій би зазначив своє ставлення до заявленого позову та не представив суду доказів, що підтверджують правомірність його дій та винність позивача у скоєнні даного правопорушення.

Єдиним доказом в справі про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є постанова про адмінпорушення від 29 серпня 2010 року, з якої видно, що він вчинив правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП, проте відповідно до ст. 251 КУпАП порушення повинно було фіксуватися за допомогою технічних приладів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чого зроблено не було. Протокол про адмінпорушення на вимогу суду відповідачем представлений не був. Інших фактичних даних, які би підтвердили вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в справі не має.

Викладене дає підстави вважати, що інспектором не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і обєктивного зясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Наявні у справі матеріали не містять безперечних доказів і є недостатніми для однозначного висновку про винуватість позивача в порушенні ним Правил дорожнього руху України, а тому дії працівника ВДАІ щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. слід визнати неправомірними.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 10, 11,12,17,18, 71, 86, 158 162, 185-186 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 287, 288, 289 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Скасувати постанову серії ВО № 168148 від 29 серпня 2010 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_3