Справа № П/811/3909/14
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 рокусправа № П/811/3909/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України до якої приєдналось Головне управління юстиції у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Міністерства юстиції України, третя особа: Державна виконавча служба України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Міністерства юстиції України в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази Міністерства юстиції України №2239/к від 13.10.2014 року "Про припинення державної служби ОСОБА_1" та Головного управління юстиції у Кіровоградській області №1647/к від 13.10.2014 року "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України "Про припинення державної служби ОСОБА_1.";

- поновити його на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області;

- стягнути з Головного управління юстиції у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2239/к від 13 жовтня 2014 року; скасовано наказ Головного управління юстиції у Кіровоградській області №1647/к від 13 жовтня 2014 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 13.10.2014 року; стягнуто з Головного управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 жовтня 2014 року по 28 січня 2015 року в сумі 15 643,44 грн.

Не погодившись з постановою суду, Міністерство юстиції України та Державна виконавча служба України подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити.

Головне управління юстиції у Кіровоградській області подало до Дніпропетровськогого апеляційного адміністративного суду заяву про приєднання до апеляційної скарги Державної виконавчої служби України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 01 лютого 1999 року ОСОБА_1 проходив службу в державній виконавчій службі районного управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказом Міністерства юстиції України від 15.08.2011 року №1728-к ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказом Міністерства юстиції України №2239-к від 13.10.2014 року припинено державну службу ОСОБА_1 начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та звільнено його з займаної посади за порушення присяги державного службовця на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Наказом Головного управлінням юстиції у Кіровоградській області «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України «Про припинення державної служби ОСОБА_1.» №1647-к від 13.10 2014 року припинено державну службу ОСОБА_1 начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та звільнено його з займаної посади на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

На день звільнення з посади ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АГН №211122, АГІ №158015, АГН №364902, АГН 244282, відповідно до змісту яких позивач був непрацездатним з 28.08.2014 року по 31.10.2014 року включно, що додатково підтверджується довідкою Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

З даними наказами ОСОБА_1 ознайомлений 03.11.2014 року.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2239-к від 13.10.2014 року (том 1 а.с. 16) позивача було звільнено з посади згідно з п.6 ч.1 ст. 30 Закону - за порушення Присяги державного службовця, на підставі подання Державної виконавчої служби України №7-16/6.1/1075 від 08.09.2014 року, та довідки за результатами цільової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Кіровоградської області від 10.06.2014 року через допущену ним бездіяльність по відсутності контролю за підлеглими та допущені порушення під час розгляду звернень громадян.

Разом з тим, Державною виконавчою службою України підготовлено подання на звільнення ОСОБА_1 №7-16/6.1/1076 від 08.09.2014 року (том 2 а.с. 211-212) в якому вказано, що позивач своїми діями та бездіяльністю, як начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, вчинив проступок, який підриває довіру до нього, як до носія влади та підриває авторитет органів державної виконавчої служби, оскільки він допустив порушення прав громадян, що є порушенням Присяги державного службовця в частині суворого дотримання Конституції та законів України, охорони прав, свобод та законних інтересів громадян, сумлінного виконання своїх обов'язків. Зокрема, в поданні вказано про порушення частини 4 статті 7, частини 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян"; підпунктів 3.1, 3.2, 3.8 пункту 3 Інструкції про порядок розгляду звернень громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №26/5 від 18.03.2004 року; пункту 1 статті 83 Закону України "Про виконавче провадження".

Такого висновку Державна виконавча служба України дійшла на підставі висновків цільової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Кіровоградської області.

Так, з двідки від 10.06.2014 року, перевіркою встановлено, що на розгляд УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області станом на 01.04.2014 року надійшло 217 звернень громадян. На звернення громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачем надані відповіді не на підставі особистого вивчення матеріалів виконавчого провадження, а на підставі інформації, отриманої від Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ, дії службових осіб якого, оскаржувалися. При цьому не роз'яснено порядок оскарження рішення, прийнятого за результатами розгляду звернення.

Проте, судом встановлено, що звернення громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглянуті ОСОБА_1, відповіді надані у встановлений строк, скарг на неповний розгляд звернень від громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надходило.

Додатково довідка від 10.06.2014 року містить опис прийнятих окремими державними виконавцями з порушенням законодавства постанов в шістнадцяти конкретних виконавчих провадженнях районних відділів ДВС, що не в повному обсязі, на думку перевіряючих, відповідає Закону України "Про виконавче провадження", про що вказано у висновках довідки. В зв'язку з цим, начальникам перевірених відділів ДВС відповідних управлінь юстиції Кіровоградської області запропоновано тримати на постійному особистому контролі виконання рішень, завершення виконавчих проваджень, звільнення майна з-під арешту та порядок розгляду звернень.

Відповідно до Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 №549/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2012 р. за №547/20860, начальник Управління, зокрема, очолює Управління, здійснює керівництво його діяльністю, діяльністю відділу примусового виконання рішень, відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, забезпечує здійснення перевірки законності виконавчих проваджень відповідно до вимог закону; розробляє плани роботи для відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Згідно із Положенням про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 №549/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2012 р. за №548/20861, начальник Відділу: очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем'єр-міністра України, Міністра юстиції, Голови ДВС України, наказів Мін'юсту, ДВС України та головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що компетенція з керівництва діяльністю відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції належить і начальнику такого відділу, і начальнику управління державної виконавчої служби головного управління юстиції. Така компетенція законодавчо розмежована в силу того, що саме контроль дотримання працівниками відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції виконавської та трудової дисципліни згідно Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 №549/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2012 р. за №№548/20860, покладено саме на начальника такого районного відділу ДВС, а не начальника управління державної виконавчої служби головного управління юстиції.

Також, начальник управління державної виконавчої служби головного управління юстиції забезпечує здійснення перевірки законності виконавчих проваджень відповідно до вимог закону, розробляє плани роботи для відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем регулярно затверджувались та виконувались плани здійснення перевірок територіальних органів державної виконавчої служби Кіровоградської області, а також здійснювалась координація діяльності відділів, надання методичної допомоги та професійне навчання працівників територіальних органів державної виконавчої служби, що підтверджується відповідними доказами та не заперечувалось відповідачами по справі. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виконання посадових обов'язків позивачем, що виключає бездіяльність, на яку посилаються відповідачі.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону України "Про державну службу": "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України "Про державну службу" за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що припинення державної служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органів юстиції повинно бути мотивованим.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Разом з тим, ні в ході розгляду справи судом першої інстанції ні в апеляційних саргах, відповідачами не було надано доказів мотивованого обґрунтування своєї позиції щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про допущення порушень норм ст. 148 КЗпП України під час звільнення позивача.

Так, відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Робочою групою з проведення цільової перевірки діяльності Управління державної виконавчої служби в Кіровоградській області, головою якої був помічник Міністра юстиції України, порушення, які стали підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення, виявлені 10 червня 2014 року, що підтверджується складеною довідкою (том 1 а.с.37-43). Звільння позивача відбулось лише 13 жовтня 2014 року. При цьому, у відпустці та на лікарняному позивач перебував з 04.08.2014 року, а тому оскаржуваний наказ прийнято поза межами місячного строку, встановленого ст.148 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведені в сукупності обставини свідчать про протиправність протиправність наказу Міністерства юстиції України №2239/к від 13 жовтня 2014 року та не спростовуються наведеними в апеляційних скаргах доводами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України до якої приєдналось Головне управління юстиції у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 3 червня 2015 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов