Справа № 19849/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. справа № 2а-591/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-591/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії стягнення недоотриманої суми коштів по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб УПСЗН Нікопольської міської ради, щодо проведення перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік, зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити на користь позивачки суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»за період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1020,46 грн. В іншій частині позову судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років, яке це було встановлено до часу внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та відновлення порушеного субєктом владних повноважень права позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради у звязку з народженням нею 23.07.2007 року дитини. У період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а у період 2008 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що визначений Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми»зі змінами, внесеними Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік».

Колегія суддів визнає законною та обґрунтованою постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачці щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідач зобовязаний був в своїй діяльності керуватися приписами ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з дня звернення позивачки до УПСЗН, тобто з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року при здійсненні виплати позивачці допомоги сім'ям з дітьми до досягнення дитиною трирічного віку відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Разом з тим підлягає зміні судове рішення в частині зобовязання відповідача донарахувати на користь позивачки конкретно визначену суму заборгованості по належній їй до виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

Згідно до вимог ст.ст.2,11,162 КАС України спосіб захисту, обраний судом, не обовязково має збігатися з тим, що запрошувалося позивачем у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог застосовувати спосіб захисту з метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить, але в межах визначених КАС України повноважень.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Враховуючи, що допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму визначеного для дітей віком до 6 років на час судового розгляду справи за період 2007 р. відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивачки, яке підтверджено судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що захисту в судовому порядку підлягає право позивачки, яке було порушено відповідачем у період жовтня-грудня 2007 року, і відповідача слід зобовязати донарахувати та виплатити позивачці недоотриману нею суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року, яка повинна бути розрахована відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років на час виплати її у жовтні-грудні 2007 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення та для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав помилкового розуміння відповідачем норм чинного законодавства.

В судове засідання надійшло клопотання від відповідача, в якому наведені доводи щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду за захистом своїх прав з посиланням на ст. 99 КАС України, колегія суддів не вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідач по справі був обізнаний про надходження до провадження суду адміністративного позову ОСОБА_1 та про час, день і місце судового розгляду зазначеного позову, що підтверджується заявою про розгляд справи без участі представника територіального органу УПСЗН (а.с.19).

Відповідно до положень частини 1 статті 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції не подавалося будь-яких заперечень проти позову, у тому числі і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до адміністративного суду.

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду.

Відповідач не був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції письмові заперечення проти позову з наведенням тих обставин, що викладені в письмовому клопотанні до апеляційного суду, у тому числі і щодо обізнаності позивачки про порушення своїх прав з публікації в місцевій газеті ще у серпні 2007 року.

Оскільки у вказаному клопотанні відповідача йдеться про публікацію в місцевій газеті статті начальника УПСЗН ОСОБА_2 з відповідними розясненнями у звязку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення № 6-рп від 09.07.2007 року, колегія суддів керуючись приписами статті 195 КАСУ не може сприймати ці доводи відповідача, як нові докази, які не були відомі та не надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, або як докази, що були необґрунтовано відхилені судом першої інстанції, чи були досліджені цим судом з порушенням вимог КАСУ.

Неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обовязків та неналежне користування своїми правами під час розгляду справи в суді першої інстанції не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача донарахувати та виплатити на користь позивачки конкретно визначену суму недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції виходить за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та приймає рішення, що є матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породжує правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

За наведених обставин зазначена в резолютивній частині постанови сума заборгованості по невиплаченій допомозі по догляду за дитиною підлягає виключенню але без зміни чи скасування, оскільки спір вирішено правильно.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради залишити без задоволення, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року змінити, виключивши з резолютивної частини суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1843,70 грн.

В іншій частині постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 17 лютого 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4