Справа № 13964/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р.справа № 2а-345/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

за участі: представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-345/09/0470 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Дніпропетровська про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2009 року позов задоволено частково: поновлено строк звернення з адміністративним позовом до суду, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська щодо не вчинення дій стосовно перерахунку і виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»і здійснити її виплату. У задоволені інших вимог позивачу судом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій та виплат «дітям війни»здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, на законодавчому рівні не визначено розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується для обчислення підвищення пенсії особам зі статусом «дитини війни», а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не розповсюджується. Також вказує на те, що у 2008 році було визначено розмір виплат в розмірі 10% від прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. У звязку з наведеним, відповідач вважає, що будь-яких порушень законодавства ним не було допущено.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції, представник відповідача підтримав наведені в апеляційній скарзі вимоги та доводи на їх обґрунтування. Наполягав на скасуванні постанови суду першої інстанції та на відмові в задоволені заявлених в адміністративному позові вимог позивача.

Позивач належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, тому відповідно до ч.4 ст.196 КАС України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу у відсутності позивача.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду України, якою порушено право позивача на отримання у 2006-2007 р.р. передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився у 1935 році, і відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом.

Задовольняючи позов в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату передбаченого ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивача на гарантований державною соціальний захист та обовязку держави в особі відповідача по справі забезпечити належний матеріальний рівень позивача, який має статус «дитини війни».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції в частині підтвердження права позивача на отримання у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячного підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р, і вважає такі висновки суду законними та обґрунтованими, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., з прийняттям якого положення Закону про Державний бюджет на 2007 р, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р.. Відповідно під час вирішення спору необхідно було застосовувати положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Такі висновки узгоджуються з пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно до частини 2 статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно під час вирішення спору суд правильно визначив про необхідність застосування відповідачем положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням його дії в часі.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Правильним є рішення суду першої інстанції в частині щодо поновлення позивачу строку звернення до суду, прийнятого з урахуванням обставин справи та визначених у ч.3 ст.2 КАС України критеріїв щодо правомірності дій чи бездіяльності відповідача субєкта владних повноважень, який у даній справі виконує покладені на нього державою владно-управлінські повноваження у сфері соціального захисту та матеріального забезпечення пенсіонерів.

Колегія судів вважає, що при вирішенні спору по цій справі слід приймати до уваги: похилий вік позивача, неодноразовість внесення законодавцем змін до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., якими призупинялася дія цієї норми та змінювався розмір надбавки до пенсії, що у своїй сукупності вочевидь заважало позивачу розумітися в нормах Законів, періоду їх дії, умов та порядку застосування строку позовної давнини, а також початку і закінчення процесуальних строків звернення до суду. Тому доводи відповідача про застосування ст.99 КАС України є безпідставними.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка регулює питання державної соціальної підтримки дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»зупинено на 2006 рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 19 січня 2006 року вказаний пункт статті 77 виключено та статтю 110 викладено в такій редакції: «Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету».

Кабінет Міністрів України протягом 2006 року будь-яких рішень на виконання вимог статті 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»не приймав.

Таким чином у 2006 році державну соціальну підтримку дітей війни, війни, що передбачена статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджено не було.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-р/2007 положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»вираховувався виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, тобто у 2007 році - частиною 3 статті 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Частиною третьої статті 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 15 березня 2007 року встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп., 415 грн. 11 коп.

Положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»стосовно застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першої цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже право на підвищення пенсії, що передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2007 році у позивача виникло з 09 липня 2007 року, тобто з дня визнання неконституційними положень законів України про державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на відповідний рік.

Щодо вимог позивача про захист його прав на отримання підвищення до пенсії у 2006 р. та у період з 01.01.2007 р. до 09.07.2007 р. колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначені періоди діяли положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», які не визнавалися неконституційним та є чинними до наступного часу, положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що зупиняли дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким визначався інший розмір підвищення до пенсії дітям війни. Відповідач керуючись нормами наведених Законів у 2006 р. та у період з 01.01.2007 р. до 09.07.2007 р. - діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому підстав для визнання дій та бездіяльності відповідача незаконними немає, відповідно відсутні підстави для зобовязання відповідача нарахувати і виплатити позивачу неотриманні ним суми підвищення до пенсії у вказаний вище період часу.

Погоджується колегія суддів із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав у адміністративного суду на визначення конкретної суми заборгованості відповідача по недоплаченій позивачу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, оскільки такі дії відносяться до виключеної компетенції субєкта владних повноважень.

Підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, оскільки судом першої інстанції розглянуті по суті всі заявлені вимоги та правильно вирішено спір.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Дніпропетровська залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців після виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 13 травня 2010 року.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко