Справа № 4562/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2010 р. справа № 2а-525/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-525/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено строк для звернення до суду, визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська в частині виплати позивачці пенсії у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. без урахування підвищення, встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», й виплатити на користь позивачки різницю між розрахованої та фактично сплаченою сумами.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодилися як позивачка так і відповідач та оскаржили її до апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга позивачки мотивована помилковим застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповнотою дослідження приведених нею доказів та матеріалів справи. Просить змінити постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволені її вимог щодо: стягнення з відповідача на її користь 4471,20 грн.; відмови захисту її прав за 2006 рік; та за період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року і з 01.01.2008 р. по 21.05.2008 р.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій та виплат дітям війни здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, на законодавчому рівні не визначено розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується для обчислення підвищення пенсії особам зі статусом дитини війни, а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не розповсюджується. Вказує, що у 2008 році було визначено розмір виплат, в розмірі 10% від прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. У звязку з наведеним, відповідач вважає, що будь-яких порушень законодавства ним не було допущено.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо незастосування приписів ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни при нарахуванні та виплаті позивачці пенсії у період 2006-2008 р.р.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, яка народилася 06.10.1940 року, отримує пенсію. Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивачка має правовий статус дитини війни. Крім того, згідно зі статтею 6 цього Закону вона має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 1 розділу IV "Прикінцеві положення" зазначеного Закону він набирає чинності з 01.01.2006 р. Частиною першою статті 6 цього Закону встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції правильного визначився з тим, що основною нормою матеріального права, яка регулює питання соціального захисту дітей війни, є ОСОБА_2 України від 18.11.2004 N 2195-IV "Про соціальний захист дітей війни, яким передбачено ряд пільг, допомоги та гарантій особам, на яких поширюється його дія, зокрема, визначено розміри щомісячного підвищення до пенсії.

Правильно судом першої інстанції враховано, що Законами про Державний бюджет України протягом 2006 - 2008 років до зазначеного Закону України від 18.11.2004 N 2195-IV вносилися зміни, якими зупинялася дія статті 6 щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії, та встановлювалися інші, менші від визначених указаним законом, розміри.

Так, пунктом 17 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Однак Законом України від 19.01.2006 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 01.01.2006 р., а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 був опублікований 22.03.2006 р. та набрав чинності 02.04.2006 р.

Тобто з 02.04.2006 р. стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватися лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету

Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог статті 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не приймалися. Отже, пільги для дітей війни, передбачені статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006 році запроваджено не було.

За вищенаведених обставин, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії за 2006 рік, оскільки на той час не настали встановлені законодавством умови такого підвищення

Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") , у розмірі 50 відсотків розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів".

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-IV, щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році - з 09.07.2007, у 2008 році - з 22.05.2008, отже, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених Законом України "Про соціальний захист дітей війни", мають діти війни: за 2007 рік - з 09.07.2007 до 31.12.2007, за 2008 рік - з 22.05.2008 до 31.12.2008. Відповідно у 2007 році у період із 01.01.2007 до 08.07.2007 та у 2008 році - з 01.01.2008 до 21.05.2008 положення законів про Державний бюджет на ці роки були чинними та підлягали виконанню.

Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову щодо відмови в здійсненні підвищення пенсії з 01.01.2007 р. до 09.07.2007 р. та з 01.01.2008 р. до 22.05.2008 р., оскільки в цей період дію норми, яка визначала право позивачки на зазначене підвищення пенсії, було зупинено. Суд не може застосувати норму, яка не діє. Також протягом указаного терміну діяли приписи Законів України про Державний бюджет на ці роки, якими по-іншому регулювалися ці правовідносини, та оскільки ця норма прийнята пізніше в часі, то вона мала пріоритет над нормами статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Після прийняття Конституційним Судом України вищевказаних рішень № 6-рп від 09.07.2007 р. та № 10-рп від 22.05.2008 р. знову почали діяти положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Тобто з часу прийняття цих рішень у позивачки відновилось право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції установлено, що відповідач, ігноруючи зазначені норми матеріального права, не здійснив це підвищення пенсії, чим порушив указане право позивачки. Тому правильними є висновки суду про те, що протиправними є дії відповідача щодо виплати позивачці пенсії у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. без урахування підвищення, встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Положення статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, та на яку посилався відповідач, обґрунтовуючи свою бездіяльність щодо непідвищення пенсії тим, що кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, колегія суддів Вищого адміністративного суду України до уваги не взяла з таких підстав.

Статтею 88 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" установлено, що в разі недостатності виділених із державного бюджету України коштів за бюджетними програмами, пов'язаними з розмежуванням джерел виплати пенсій між державним бюджетом України та Пенсійним фондом України, пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду України. Тобто цією нормою по-іншому врегульовано питання щодо фінансування забезпечення такої гарантії, як підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. І оскільки ця норма прийнята пізніше, то вона має пріоритет над нормою, закладеною у статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Отже, безпідставними є посилання відповідача на відсутність надходжень з державного бюджету України як на підставу ненарахування позивачці зазначеного підвищення до пенсії.

За таких обставин колегія судів визнає обґрунтованим та законним висновок суду про часткове задоволення позову, зокрема, визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити підвищення пенсії позивачці.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився помилки при вирішенні питання щодо відсутності підстав для урахування заперечень відповідача про пропущення позивачкою строку звернення до суду, та наявності підстав для поновлення позивачці строку звернення до суду у звязку з поважністю пропуску цього строку з урахуванням похилого віку позивачки та фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 13.07.2009 р. (а.с.2), і при цьому не заявляла до суду вимогу про поновлення їй пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Під час судового розгляду справи позивачкою було подано клопотання (а.с.40-43) про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якому йдеться про неправомірність дій відповідача, про її юридичну необізнаність та недоступність для неї, як непрацюючого пенсіонера, ознайомлення з рішеннями Конституційного Суду України, для.

Відповідач в письмових запереченнях проти позову (а.с.18-20) та в апеляційній скарзі (а.с.37-39) просив застосувати строки давності звернення до адміністративного суду, і на обґрунтування цих вимог посилався на те, що Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. було опубліковано в різних засобах масової інформації, у тому числі і в Офіційному віснику України в № 52, а позивачка не навела доводів щодо поважності причини пропуску річного строку звернення до суду.

Пункт 2 частини 1 статті 161 КАС України вимагає від суду з'ясувати обставини, які є «іншими», тобто не стосуються обґрунтування вимог та заперечень осіб, які беруть участь у справі (пункт 1), але мають значення для справи. До таких обставин відноситься пропущення строку звернення до суду, що відповідно до принципу офіційного з'ясування обставин у справі суд повинен визначити і перевірити (пункт 4 частини першої статті 7, частина четвер та статті 11, частина п'ята статті 71 КАС України).

Всупереч наведеній нормі КАС України, суд першої інстанції не зясував обставини справи щодо причини пропуску позивачкою строку звернення до суду, а посилання суду на похилий вік позивачки колегія суддів не вважає поважною причиною. При цьому, колегія суддів приймає до уваги юридичну обізнаність позивачка, яка чітко просліджується по змісту її заяв, скарг та звернень, копії яких долучені до матеріалів адміністративної справи. Також заслуговує на увагу і той факт, що позивачка до виходу на пенсію працювала юрисконсультом будинкобудівельного комбінату, тобто є людиною зі спеціальною юридичною освітою

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52), а тому початок перебігу строку звернення до суду слід відраховувати з дня опублікування вказаного рішення. З вказаного часу була відновлена дія ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо розміру підвищення до пенсії

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй територіальним органом ПФУ першої виплати підвищення до пенсії, після публікації вказаного рішення Конституційного Суду України. Похилий вік позивачки не може бути визнаний поважною причиною пропущення строку звернення до суду.

Визначений ч.2 ст.99 КАС України строк звернення до суду обмежується часом, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов та призваний дисциплінувати учасників спірних правовідносин та запобігає постійному збереженню стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається, тому вимоги позивачки про донарахування та виплату підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. задоволеню не підлягають. В цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги позивачки вищенаведених висновків суду не спростовують та не можуть слугувати підставою для задоволення її позовних вимог у повному обсязі

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню в частині з прийняттям в цій частині нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст..205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційні скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська задовольнити частково.

Апеляційні скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 грудня 2009 року скасувати в частині поновлення строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду і в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з урахуванням її підвищення, та відмовити ОСОБА_1 у задоволені зазначеної частини позову.

В іншій частині постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4