Справа № 752/6491/15-а
Суддя: Антонова Н. В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/6491/15-а
Провадження №: 2-а/752/173/15
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

27.05.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Ляліній А.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Григорян Олени Гайровни, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №42571287 від 22.09.2014 року, -

встановив:

В провадження Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява від ОСОБА_1, яка оформлена як скарга на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Григорян Олени Гайровни про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №42571287 від 22.09.2014 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що 24.03.2014 року було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа №752/11710 від 17.03.2014 року, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування йому пенсії, починаючи з 02.03.2008 року по 02.03.2011 року, у відповідності до норм чинного законодавства, з прийняттям відповідного рішення.

Вказує, що Управління вищезазначених дій не вчинило, рішення суду не виконало, надали ОСОБА_1 відповідь листом, що позбавило можливість вказане рішення оскаржити.

Даний лист Управління став підставою для винесення постанови від 26.05.2014 року про закриття виконавчого провадження на виконання листа №752/11710 від 17.03.2014 року .

Зазначена постанова була оскаржена до суду та 30.07.2014 року скасована відповідним судовим рішенням.

Виконавче провадження було відновлено, проте, в подальшому, постановою від 22.09.2014 року повторно закрито на підставі наданих Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва документів, серед яких і розпорядження від 09.04.2014 року.

ОСОБА_1 вказує, що документи на підтвердження вручення йому копії розпорядження від 09.04.2014 року відсутні.

Вважає, що дане розпорядження складено пізніше зазначеної в ньому дати, оскільки в судове засідання 30.07.2014 року державний виконавець не надав як дане розпорядження, так і документи щодо вручення ОСОБА_1 його копії, хоча останнє вже повинно було в нього перебувати.

За таких обставин, вважає, що підстави для закриття виконавчого провадження на виконання листа №752/11710 від 17.03.2014 року відсутні, з огляду на що просив постанову від 22.09.2014 року скасувати.

Протокольною ухвалою суду від 29.04.2015 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва.

В судовому засідання ОСОБА_1 зазначив, що вимоги своєї скарги підтримує. Також наполягав, що його звернення до суду має саме форму скарги, посилаючись на положення ч. 3 ст. 18 КАС України, та, оскільки відсутнє процесуальне рішення суду про зміну його статусу, враховуючи, що він про таку зміну не клопоче, наразі він має статус саме скаржника.

Проте, суд вважає за потрібне звернути увагу не те, що звернення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій державного виконавця подано до суду у формі, яка не передбачена положеннями КАС України.

Так, відповідно до ч. 12 ст. 267 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, вбачається, що нормами КАС України закріплено право на звернення до суду з приводу неправомірних рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у формі позовної заяви.

Разом з тим, ОСОБА_1 подано до суду скаргу, та в судовому засіданні здійснено посилання на положення ч. 3 ст. 18 КАС України, згідно якої дії державного виконавці можуть оскаржуватися.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КАС України, справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Таким чином, вбачається, що положеннями даної статті закріплюються правила територіальної підсудності справ про оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, в той час як порядок оформлення такого звернення визначається положеннями іншої статті - 181 КАС України.

Разом з тим, враховуючи наявність в матеріалах даної справи ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року, в якій зазначається про те, що вказана справа є справою за адміністративними позовом, а також вказівку суду апеляційної інстанції щодо продовження розгляду, суд не вбачає за можливе скаргу ОСОБА_1 повернути чи залишити без розгляду з підстав невідповідності форми звернення, та вважає за доцільне розглянути її як адміністративний позов.

Стосовно своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що представником третьої особи в судовому засіданні підтверджено факт прийняття не рішення, а розпорядження, що свідчить про неналежне виконання виконавчого листа та є підставою для скасування постанови про закриття виконавчого провадження. Наполягав на тому, що відсутні докази на підтвердження вручення йому розпорядження. Крім того, в останньому на викладено причин відмови у виплаті йому пенсії.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до законодавства, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Представник третьої особи, Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, в судовому засіданні проти вимог ОСОБА_1 заперечувала. Зазначила, що рішення Управління, які приймаються за заявами громадян щодо виплати пенсій, завжди оформлюються у вигляді розпорядження. Таке розпорядження було направлено особі, про що наявний відповідний реєстр відправленої кореспонденції. Зазначила про існування судового рішення, яке набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо скасування розпорядження, таким чином, останнє наразі є чинним. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення скарги.

Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що адміністративний позов (скарга) не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування йому пенсії, починаючи з 02.03.2008 року по 02.03.2011 року, у відповідності до норм діючого законодавства з прийняттям відповідного рішення. (а.с. 28)

Постановою головного державного виконавця Григорян О.Г. від 24.03.2015 року на підставі вищезазначеного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 42571287 (а.с. 30).

Постановою головного державного виконавця Григорян О.Г. від 26.05.2014 року вказане виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено, оскільки, згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 21.05.2014 року № 8346/07, рішення суду виконано, заяву ОСОБА_1 розглянуто з прийняттям відповідного рішення, про що останнього повідомлено листом від 09.04.2014 року № 5812/14. (а.с. 33).

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду скарги, вказано постанова була скасована постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року як передчасна, з огляду на неповідомлення Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва сторони виконавчого провадження та державного виконавця про прийняте рішення (а.с. 36-37).

На виконання зазначеного судового рішення, головним державним виконавцем Григорян О.Г. 19.08.2014 року відповідними постановами було скасовано процесуальний документ - постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2014 року та відновлено виконавче провадження № 42571287 (а.с. 38-40).

Постановою від 22.09.2014 року виконавче провадження № 42571287 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва рішення суду виконано, заяву ОСОБА_1 розглянуто та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, розпорядження про що було направлено на його адресу (а.с. 43-50).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається зі змісту виконавчого листа №752/11710/13-а, судом було зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування йому пенсії, починаючи з 02.03.2008 року по 02.03.2011 року, у відповідності до норм діючого законодавства з прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до п. 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2010 року, керівництво діяльністю Пенсійного фонду України здійснює правління Пенсійного фонду України, чисельність і персональний склад якого затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правління Пенсійного фонду України, зокрема, приймає у межах повноважень, передбачених законом, постанови, затверджує положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Таким чином, вбачається, що рішення про призначення чи відмову в призначенні пенсії оформлюються відповідним територіальним відділом Пенсійного фонду України в вигляді розпорядження.

На виконання виконавчого листа №752/11710/13-а, Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва розглянуто заяву ОСОБА_1 про нарахування пенсії за період 02.03.2008 року по 02.03.2011 року, та 09.04.2014 року прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за його заявою, яке оформлено розпорядженням. (а.с. 47)

Як встановлено з копії супровідного листа в матеріалах виконавчого провадження від 11.06.2014 року та реєстру відправленої кореспонденції за червень 2014 року, копія вказаного розпорядження було направлено ОСОБА_1. (а.с. 46, 48)

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження наявний лист від 09.04.2014 року, яким ОСОБА_1 повідомляється про те, що його заява розглянута та про висновки за результатами розгляду, а також докази підтвердження направлення даного листа. (а.с. 44-45)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва було надано державному виконавцю достатню кількість документів, які підтверджують фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, винесення постанови від 22.09.2014 року про закінчення виконавчого провадження №42571287 відповідає нормам чинного законодавства, а саме п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КАС України, суд може збирати докази з власної ініціативи.

В судовому засіданні представник Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва суду повідомив, що розпорядження від 09.04.2014 року ОСОБА_1 оскаржувалося в судовому порядку, проте наявне рішення, яке набрало законної сили, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2014 року, яка була досліджена судом, що прийнята за результатами розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії у справі №752/17732/14-а, у задоволення вимог позивача щодо скасування розпорядження від 09.04.2014 року та зобов'язання здійснити йому нарахування пенсії за період 02.03.2008 року по 02.03.2011 року було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2014 року - без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, вбачається, що на момент розгляду даної справи, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 09.04.2014 року не скасовано та є чинним, тобто прийняте Управлінням на виконання виконавчого листа №752/11710/13-а рішення відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи все вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Григорян Олени Гайровни від 22.09.2014 року про закінчення виконавчого провадження №42571287, оскільки остання була винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6, 41, 49 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159-163, 167, 181, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві Григорян Олени Гайровни, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №42571287 від 22.09.2014 року - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя