Справа № 2а-4175/11 (2а/205/20/15)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2015 рокусправа № 2а-4175/11 (2а/205/20/15)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15
за позовом ОСОБА_1
до за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору про Дніпропетровської міської ради 1. ОСОБА_2; 2. ОСОБА_3; 3. ОСОБА_4; 4. ОСОБА_5; 5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал» скасування рішення та державного акту, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради (далі по тексту - відповідач), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа-1), ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа-2), ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа-3), ОСОБА_5 (далі по тексту - третя особа-4), Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал» (далі по тексту - третя особа-5), в якому просила:

-скасувати рішення відповідача від 16 жовтня 2008 року №50/37 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» в п.1,2,3 додатка 2;

-скасувати державний акт права власності на земельну ділянку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2011 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зокрема, зазначив, що при прийнятті відповідачем рішення про передачу у власність земельних ділянок було порушено чинне законодавство України внаслідок подання хибної документації, підготовленої землевпорядною організацією Товариством з обмеженою відповідальністю «Квартал».

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя - Мовчан Д.В.)

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що уявлення позивача про існування підстав для задоволення позову у обраний спосіб, за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів оспорюваним рішенням, не є підставою для задоволення такого позову, оскільки відповідно до приписів ч. 1. ст. 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того, встановлена законодавством процедура під час передачі у власність земельної ділянки на підставі спірного рішення була дотримана. Приймаючи спірне рішення, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що матеріалами справи підтверджується неподання заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про безоплатну приватизацію земельної ділянки до Дніпропетровської міської ради та порушення встановленого Земельним кодексом України порядку безоплатної приватизації земельних ділянок. Оспорюване рішення в частині затвердження технічних матеріалів, що підтверджують розмір земельної ділянки, розроблених ТОВ «Квартал», приймалось на підставі копій документів, невідповідних документам, що знаходяться у їх виробників. Також відсутні підстави стверджувати, що межі земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 в розмірі 0,0915 га узгоджені з суміжними землекористувачами.

27 квітня 2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№21761/15 надійшли заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_12 на апеляційну скаргу, в яких він вказує, що не відповідає дійсності викладений позивачем факт придбання домоволодіння, оскільки ним було придбана квартира, а земельна ділянка позивачу не виділялась, межі в натурі не встановлювались, реєстрація прав власності не проводилась. Крім того, земельна ділянка по АДРЕСА_2 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 рішенням Дніпропетровської міської ради від 16 жовтня 2008 року №50/37 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» за рік до придбання позивачем квартири. Представник третьої особи-2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Разом з тим, 08 травня 2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№21761/15 надійшли письмові пояснення ОСОБА_3, в яких остання наголошує на необхідності задоволення заявлених позовних вимог.

18 травня 2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№21761/15 надійшли заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8, в яких зазначається, що права та свободи позивача спірним рішенням порушено не було. Представник третьої особи-1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Треті особи 1,3,5 про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників зазначених осіб, які беруть участь у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_5 від власного імені та діючи як представник ОСОБА_3 - вважала за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачу, з огляду на укладення договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2009 року, на підставі права власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, відомості про що було внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно 16 серпня 2009 року.

Згідно матеріалів справи, позивачем оскаржується рішення суб'єкта владних повноважень - відповідача по справі №50/37 від 16 жовтня 2008 року, яким, зокрема, безоплатно передано у спільну сумісну власність громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельні ділянки площею по 0,0915 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Черовоноармійський, буд.16.

У відповідності до частин 1,2 статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до пункту 5 частини 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд справи, враховує висновок суду касаційної інстанції, викладений в ухвалі від 28 серпня 2014 року у даній адміністративній справі, згідно якого під час придбання квартири №1 у будинковолодінні №8 позивач, на підставі даних технічного паспорта, обґрунтовано розраховував, що для обслуговування будинковолодіння №8 призначена земельна ділянка площею 1 872 кв. м., з яких 2/5 - для придбаної позивачем квартири, а отже позивач має право на оскарження рішення відповідача від 16 жовтня 2008 року №50/37 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» як суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що прийняте відповідачем по справі рішення №50/37 від 16 жовтня 2008 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» було прийнято раніше, ніж позивач набув у встановленому законом порядку право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, а відповідно і право використання земельної ділянки для обслуговування даної нерухомості.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Колегія суддів, переглядаючи постанову суду першої інстанції, виходить з того, що звернення особи до адміністративного суду із вимогами щодо захисту порушеного права має на меті його відновлення шляхом постановлення відповідного судового рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки на момент прийняття суб'єктом владних повноважень оскаржуваного рішення право позивача на об'єкт нерухомості, а відповідно і на використання земельної ділянки для його обслуговування, не існувало, зазначене виключає можливість вважати право позивача порушеним прийнятим рішенням відповідача та необхідність відновлення такого права.

Також судом встановлено, що згідно акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 в натурі від 21 березня 2008 року, зазначені межі узгоджувались, зокрема, з власником на той час Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 - Биковською М.А. та останньою претензій при встановленні меж землекористування не заявлено.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно пояснень представників ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 у довірителів було наявне волевиявлення на отримання земельних ділянок у 2008 році, на що представники були уповноважені скласти відповідні заяви.

Крім того, згідно акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 в натурі від 21 березня 2008 року, громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 брали участь у вказаних заходах разом із спеціалістом МКП «Земград» ОСОБА_10

Також, згідно квитанції від 24 березня 2008 року, названі особи оплатили послуги МКП «Земград» у розмірі 954 гривень 94 копійок.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що по теперішній час жоден з третіх осіб 1-3 по даній адміністративній справі не звернувся до суду стосовно їх порушених прав під час набуття ними права власності на зазначені земельні ділянки та не оскаржив процедуру вирішення органом владних повноважень вказаного питання. Цю обставину підтвердили в ході апеляційного розгляду як представник позивача, так і третя особа - ОСОБА_5, діюча від свого імені та від імені третьої особи по справі - ОСОБА_11

Також судом апеляційної інстанції, з пояснень представника позивача, встановлено, що до теперішнього часу ОСОБА_1, не зверталась до уповноважених органів з відповідними заявами про набуття права власності на земельну ділянку на якій розташована належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд апеляційної інстанції вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

За викладених обставин є спростованими посилання позивача на те, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності подання третіми особами 1,2,3 відповідних заяв про надання земельних ділянок.

Пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо неподання ними вказаних заяв, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції стосовно дотримання відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вимог законодавства України є правомірним та обґрунтованим.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, є достатнім для висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 27 січня 2015 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі №2а-4175/11; 2а/205/20/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 29 травня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна