Справа № 4573/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2010 р. справа № 2а-965/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2009 року

у адміністративній справі 2а-965/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про зобов'язання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2009 року поновлено позивачці строк звернення до суду з позовом, поновлено строк звернення до суду, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради нарахувати і виплатити позивачці заборгованість зі сплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року, відповідно до ст.15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" у розмірі, встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, з урахуванням різниці яка була сплачена в цей період. В іншій частині позову відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її до апеляційної інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську посилається на те, що позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», який втратив чинність 31.12.2007 року і замість нього починає діяти Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згідно з яким: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»; пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»викладений у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців», а у 2009 році будь-яких змін не вносилося. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, заяв про відкладення судового засідання до суду від сторін не надходило. З огляду на наведене та виходячи із положень ч.4 ст.196 КАСУ та ч.1 ст.41 КАСУ, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007р.-2009р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років, яке це було встановлено до часу внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та відновлення порушеного субєктом владних повноважень права позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у звязку з народженням нею 30.05.2007 року дитини. У період з жовтня 2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», у звязку з чим суд визнав неправомірними дії відповідача за період з жовтня 2007 року та зобовязав його відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», донарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у період жовтня-грудня 2007 року.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині визнання за відповідачем обовязку нарахувати та виплатити позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з жовтня 2007 року до 31 грудня 2007 року, оскільки судом не надано належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише у листопаді 2009 року, тобто поза межами річного строку звернення до суду, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо підстав для відновлення її порушених прав за період з жовтня 2007 року, питання про поновлення строку звернення до суду також перед судом не ставила. Не урахував суд і заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволені вимог позивачки саме з цих підстав (а.с.31).

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 25.11.2009 р., не пояснюючи коли саме вона дізналася про порушене право, або про поважність причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів, а відповідачем до суду першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у жовтні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з жовтня 2007 р. до 31 грудня 2007 року, не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з жовиня 2007 р. до 31 грудня 2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду, і в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача призначити, донарахувати та виплатити позивачці сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з травня 2008 року по грудень 2009 року, оскільки у зазначений період часу діяли положення розділу ІІ і розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не визнавався неконституційним пункт 23 вказаного Закону, яким в Законі України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»у статті 13 слова «не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування»виключені, а частина перша статті 15 викладена в такій редакції, що «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»; пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»викладений у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення наведених законів, якими визначено розмір державної допомоги по догляду за дитиною не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Пунктом 3 рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визначено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Стосовно часу дії положень рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, колегія суддів приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини та положення законодавчих актів, колегія суддів приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в період 2008 року та 2009 року діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відповідно у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача та зобовязання відповідача здійснювати виплати на користь позивачки сум допомоги за вказаний період 2008 року 2009 року у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині з відмовою у задоволені позову в цій частині

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради задовольнити, постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2009 року скасувати та відмовити в задоволенні позову в частині поновлення ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року відповідно до ст.15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" у розмірі, встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, з урахуванням різниці яка була сплачена в цей період.

В іншій частині постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з наступного дня, після набрання законної сили судового рішення.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко