Справа № 21473/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2010 р.справа № 2а-282/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Вигулярній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-282/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2009 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області у звязку з пропуском строку звернення до суду за період з жовтня по грудень 2007 року та відсутності права матеріальної вимоги за період 2008-2009 р.р.

З зазначеною постановою суду не погодилася позивачка та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняте нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2009 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області у звязку з народженням нею 19.07.2007 року дитини, та у період з жовтня 2007 р. і на протязі 2008-2009 р.р. отримувала щомісячно державну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до положень Законів України Про державний бюджет України на 2007 рік та статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 стосовно захисту її прав за період 2007 року стало пропущення нею річного строку звернення до адміністративного суду за захистом від протиправних дій відповідача у звязку з недоведеністю позивачкою поважності причини пропуску вказаного процесуального строку та наполяганні відповідача на застосуванні негативних наслідків пропуску позивачкою цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом у березні 2009 року посилаючись на обґрунтування заявлених вимог на прийняте Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/2007 р і рішення № 10-рп/2008 р., якими відновлювалося право на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років та наявність підстав для застосування у період 2008-2009 р.р. аналогії Закону.

Проте, позивачка звертаючись до суду за захистом своїх прав не навела будь-яких причин, які заважали їй на протязі року починаючи з жовтня 2007 року, звернутися до адміністративного суду за захистом її прав від порушень відповідача субєкта владних повноважень.

Відповідач в письмових запереченнях проти позову (а.с.27-30) заперечував проти задоволення позову стосовно захисту прав ОСОБА_1 за період 2007 року з підстав пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 26.03.2009 року, в той час як Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року №52).

Позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у жовтні 2007 року при прийнятті Управлінням праці та соціального захисту населення рішення щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На підтвердження зазначених в апеляційній скарзі доводів поважності причин пропущення строку звернення до суду, позивачкою не доведено належними доказами, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено спір по даній справі на основі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення на її користь недоплату допомоги за період з жовтня 2007 року по 31.12.2007 року у звязку з пропуском процесуального строку звернення до адміністративного суду за захистом.

Що стосується стягнення недоплаченої позивачці допомоги за 2008 рік та 2009 рік, то судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав відсутності у неї права матеріальної вимоги. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік»від 28.12.2007 року № 107-VI було внесено зміни до редакції ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»які рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 р. не визнавалися неконституційними та є діючими до наступного часу з урахуванням Перехідних положень цього закону

Таким чином, судове рішення першої інстанції є законним, оскільки судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки та скасування постанови суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до особистого тлумачення та розуміння законів які повинні бути застосовані до виниклих спірних правовідносин, тому не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ч.2 ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 22 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2.

ОСОБА_3