Справа № 2а-/0370/2299/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Справа № 134428/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року у справі за позовом Первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий завод» до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про скасування вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Первинна профспілкова організація ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий завод» звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку, яким просила скасувати вимогу відповідача від 05.07.2011 року № Ю-0963-У про сплату боргу та рішення відповідача від 26.07.2011 року № 4957/03-26 про відмову в узгодженні вимоги про сплату боргу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року позов задоволено частково: скасовано вимогу Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області від 05.07.2011 року № Ю-0963-У про сплату боргу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до змісту ст. ст. 1, 4, 6, 7, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про оплату праці» відрахування страхових внесків здійснюється пропорційно до фактично виплаченої заробітної плати. Тому, на думку суду, нараховані пенсійні внески на суму невиплаченої зарплати та пенсійні внески, які мають бути утримані із зарплати працівників також під час виплати останньої, не мають пріоритету перед зобов'язаннями щодо виплати заробітної плати. Оскільки позивач нарахував, але фактично не виплатив заробітну плату, яка є базою для нарахування страхових внесків, то у нього відсутні підстави для сплати таких внесків. Суд відхилив доводи відповідача про те, що страхові внески відповідно до законодавства перераховуються одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на заробітну плату лише у випадку проведення процедури банкрутства, оскільки це прямо не передбачено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога відповідача про сплату боргу від 05.07.2011 року № Ю-0963-У є неправомірною та підлягає скасуванню. Водночас суд дійшов висновку, що відмову відповідача в узгодженні даної вимоги слід розглядати в нерозривному зв'язку із самою вимогою, тому оскільки судом прийнято рішення про скасування вимоги про сплату боргу, рішення про відмову в узгодженні вимоги не тягне жодних правових наслідків для позивача, отже, не є правовим актом і не підлягає оцінці судом.

Постанову в частині задоволення позову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що в цій частині суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову в частині задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що єдиний внесок відповідно до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. При цьому, законодавчо передбачено, що в разі здійснення виплати зарплати або іншого доходу протягом певного звітного періоду (місяця), страхувальник зобов'язаний сплачувати авансові платежі по єдиному внеску до закінчення звітного періоду (авансові платежі в тому ж самому місяці), а остаточний розрахунок має бути проведений не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (до 20 числа наступного місяця). Пропорційна сплата єдиного внеску та виплати заробітної плати має місце лише під час виплати авансових платежів.

Постанова в частині відмови у задоволенні позову не оскаржена і під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, не встановлено, тому відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку не переглядається.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Первинна профспілкова організація ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий завод» відповідно до положень ст. ст. 1, 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є страхувальником та платником єдиного внеску.

Як встановив суд, у січні-березні та у травні 2011 року Первинна профспілкова організація ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий завод» подавала до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку звіти про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб, виходячи з кількості двох осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Як вбачається з карток особових рахунків страхувальника юридичної особи Первинної профспілкової організації ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий завод», у позивача існує заборгованість із сплати страхових внесків.

В зв'язку з цим Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку 05.07.2011 року сформувало та надіслало вимогу № Ю-0963-У про сплату недоїмки з єдиного внеску, яка отримана позивачем 18.07.2011 року.

21.07.2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою про узгодження даної вимоги і за результатами розгляду цієї заяви Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку 26.07.2011 року прийняло рішення, яким вимога про сплату недоїмки була залишена без змін, а заява позивача без задоволення.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної вимоги відповідача з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 цього Закону платник єдиного внеску зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з ч. 2 ст. 9 цього Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 ст. 9 цього Закону передбачено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. А за наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

При цьому, ч. 5 ст. 7 цього Закону чітко встановлено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Проаналізувавши положення наведених вище правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що страхувальник зобов'язаний сплачувати єдиний внесок не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом (місяцем), та незалежно від того, чи суми нарахованої заробітної плати були фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що відрахування страхових внесків здійснюється пропорційно до фактично виплаченої заробітної плати, а оскільки позивач нарахував, але фактично не виплатив заробітну плату, яка є базою для нарахування страхових внесків, то у нього відсутні підстави для сплати таких внесків.

Крім того, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» прямо не передбачено, що страхові внески відповідно до законодавства перераховуються одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на заробітну плату, оскільки такий обов'язок страхувальника, як зазначено вище, безпосередньо визначений ч. 5 ст. 7 цього Закону.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення абз. 2 ч. 8 ст. 9 даного Закону з таких підстав.

Даною нормою передбачено, що платники під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Проте, як правильно та обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі, дана норма підлягає застосуванню у разі здійснення страхувальником виплати заробітної плати або іншого доходу частинами протягом певного звітного періоду (місяця) і в даному випадку страхувальник зобов'язаний сплачувати авансові платежі по єдиному внеску до закінчення відповідного звітного періоду (в межах одного місяця).

Водночас остаточна сплата єдиного внеску в повному обсязі (на суму нарахованої заробітної плати) має бути проведена не пізніше 20 числа місяця, що настає за цим місяцем.

Тобто пропорційна сплата єдиного внеску та виплати заробітної плати має місце лише під час виплати страхувальником авансових платежів, чого у спірному випадку позивач не здійснював.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року у справі № 2а-2299/11/0370 за позовом Первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий завод» до Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про скасування вимоги та рішення - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим