Справа № 40532/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

"18" листопада 2010 р.справа № 2а-3/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

за участі: представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Сасівської сільської ради Кровоградської області на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2007 року

у адміністративній справі № 2а-3/07 за позовом ОСОБА_2 до Сасівської сільської ради Кровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2007 року задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано рішення Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 23 від 15 серпня 2006 року в частині взяття на баланс будинку № 17 по вул.Леніна в м.Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області, а також стягнуто з Сасівської сільської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 10,90 грн.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2007 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволені вимог позивачки.

Представник позивачки в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги, яку просить залишити без задоволення.

Відповідачем надіслано до апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів діючи у відповідності до вимог статті 195 КАС України, визнала за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного провадження встановленні порушення, що були допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення даної адміністративної справи.

Вирішуючи спір у даній справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є адміністративною, однак такий висновок є помилковим та базується на невірному застосуванні норм процесуального права.

Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що об'єкт нерухомості, про який йдеться в оскаржуваному позивачкою рішенні Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 23 від 15 серпня 2006 року, відповідно до статті 6 Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності»був прийнятий на баланс Сасівської сільської ради як обєкт соціально-побутової сфери, що перебував у власності ПСП «Світанок». І підставою для прийняття вказаного рішення став Акт № 1 від 24.04.2001 року «Приймання до комунальної власності Сасівської сільської ради обєктів соціально-побутової сфери»(а.с.19).

Задовольняючи вимоги позивачки, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що право особи, яка вважає себе власником майна, що було передано третій особі, не може бути захищене шляхом визнання незаконними та скасування рішення сільської ради про прийняття на баланс як обєкту соціально-побутової сфери.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), а права власності - главою 29 цього Кодексу. При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

Згідно зі статтею 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Водночас при переході майна у користування, володіння або розпорядження третіх осіб за будь-яким цивільно-правовим договором, за змістом статей 216, 388 ЦК може бути захищене шляхом пред'явлення позову про витребування майна від добросовісного набувача. Такий позов залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 393 ЦК передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з частиною 2 цієї статті власник майна, права якого порушені внаслідок видання такого правового акта, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зі змісту вказаної статті випливає, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб'єкта владних повноважень, може бути застосований лише у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Саме спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції.

Оскільки відновлення того становища, яке існувало до прийняття рішень сільради Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 23 від 15 серпня 2006 року в обраний позивачкою спосіб неможливе у зв'язку тим, що оскаржуваним у цій справі рішенням, спірний будинок лише був прийнятий на баланс Сасівською сільрадою, а вимоги позивачки про визнання оспорюваного рішення недійсним не поєднані з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції повинен був дійти висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду адміністративними судами, і закрити провадження в ній відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що дії по по передачі (відчуженню) спірного будинку відповідачу (тобто, третій особі) були вчинені ПСП «Світанок», який був власником як правонаступник колективного сільськогосподарського підприємства. Позивачкою не було надано до матеріалів справи належних та безспірних доказів про те, що спірний будинок № 17 по вул.Леніна в м.Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області входив до майнового фонду членів КДСС «Світанок», або про те, що на загальних зборах вирішувалося питання про виділення в натурі майна (зокрема спірного будинку).

На час постановлення рішення у цій справі, в розпорядженні суду першої інстанції також не було будь-якої інформації про перелік майна, котре війшло в майновий фонд членів КДСС «Світанок», та про вирішення на загальних зборах співвласників майна КСП «Світанок»питань розпаювання, чи виділення будь-якого майна в натурі будь-якій особі, що має майновий сертифікат, або інших документів з приводу вирішення майнових питань однак, наведене на давало підстав Компаніївському районному суду виходить за межі повноважень, якими він наділений як адміністративний суд. Тобто, суд першої інстанції не мав право у даній справі встановлювати певні факти, що мають юридичне значення та вирішувати невластиві адміністративній юрисдикції питання права власності спірного будинку, тип обєкту та тощо.

Компетенція адміністративних судів згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 названого Кодексу поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його рішень. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень Цивільного кодексу щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Неврахування вищезазначених обставин судом першої інстанції, який розглядав справу за правилами адміністративного судочинства по суті заявлених вимог, призвело до помилкового вирішення спору, оскільки майнове становище позивачки не могло бути відновлене шляхом задоволення позову.

Крім того, колегія судді вважає, що навність у позивачки лише свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) в якому із загальної вартості майна пайового фонду підприємтсва станом на 01.06.2001 р. визначений тільки розмір частки позивачки у грошовому і відсотковому виміру (а.с.31), але без виділення конкретного майна в натурі в рахунок майнового паю не давало суду першої інстанції підстав вважати, що у цій справі вона є належним позивачем.

Все вищенаведене свідчить про те, що вимога позивачки про визнання недійсним та скасування рішення Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 23 від 15 серпня 2006 року про взяття на баланс будинку № 17 по вул.Леніна в м.Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області не має правового значення, оскільки протиправність вказаного акта суб'єкта владних повноважень є підставою, а не предметом позову.

Фактично предметом спору у цій справі є питання права власності на будинок № 17 по вул.Леніна в м.Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області, тобто предмет спору має приватноправовий характер, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи вищенаведене та визначене у статті 2 КАС України завдання завданням адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), як зазначено у п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України, а тому встановлена ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів на цей спір не поширюється.

Згідно із п.4 ч.1 ст.198 та ст.203 КАС України судові рішення обов'язково скасовуються, а позовна заява залишається без розгляду або закривається провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

За таких обставин, постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі повинно бути закрито, що не позбавляє позивачку права звернутись із відповідним позовом до суду в порядку господарського чи цивільного судочинства за захистом права власності за допомогою цивільно-правових способів, які відповідно не можуть бути застосовані в судах адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст.157, п.4 ч.1ст.198, ст.203, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сасівської сільської ради Кровоградської області задовольнити частково, постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2007 року - скасувати

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Сасівської сільської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строк та в порядку, передбаченому статтею 212 КАС України

Повний текст ухвали суду виготовлено 23 листопада 2010 року

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко