Справа № 14323/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2010 р. справа № 2а-200/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Марганецького міського управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради та ОСОБА_1 на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-200/09 за позовом ОСОБА_1 до Марганецького міського управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради про стягнення недоотриманої суми державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Марганецького міського Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, зобов'язано Марганецьке міське Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст. 43 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням»щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена позивачкою та відповідачем в апеляційному порядку з підстав порушення судом норм матеріально та процесуального права, а також у звязку з тим, що судом не в повній мірі з'ясувано обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Апеляційна скарга позивачки мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та принципів верховенства права, юридичної визначеності і відповідності держави. Посилаючись на окремі положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України і інші нормативно-правові акти, якими регулювалися у період 2007-2009 р.р. правовідносини у сфері соціального забезпечення сімей з дітьми, позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач вказує на надання судом неналежної оцінки поясненням Управління щодо дії положень Бюджетного кодексу України яким встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенню Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет».

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на те, що відповідно до ст.21 Бюджетного Кодексу України органи праці та соціального захисту населення виступають лише, як розпорядники бюджетних коштів, а порядок виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, визначається Кабінетом Міністрів України, який має щорічно у проекті Державного бюджету України передбачити цільові кошти необхідні для виплати вищезазначеної допомоги. Згідно з ч.2 ст. 51 Бюджетного кодексу України: «Відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів.»На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»в ч.2 ст.51 внесенні наступні зміни згідно яких «затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України», а відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

За вищенаведених обставин та посилаючись на положення ч.2 ст.95 Конституції України відповідач вказує, що виключно Законом України «Про Державний бюджет України»визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Вказуючи на статтю 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням»здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на пропущення позивачкою строку позовної давності щодо перерахунку допомоги, що є підставою відмови у задоволенні позову. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача, колегією суддів встановлено, предметом спору по цій справі є дії територіального управління праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2007 року допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, що визначено статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у звязку з народженням нею 13.09.2006 року дитини перебуває на обліку в Марганецькому міському управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міськради. У період з квітня 2007 р. по лютий 2009 р. позивачка отримувала щомісячно допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка нараховувалася відповідачем у розмірі визначеному Законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік.

Колегія суддів визнає законною та обґрунтованою постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачці щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідач зобовязаний був в своїй діяльності керуватися приписами ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року при здійсненні виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб - є помилковим та суперечить приписам чинного на той час законодавства, яким було врегульовано спірні правовідносини.

Так, гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі в частині визнання за відповідачем обовязку донарахувати та виплатити позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав у березні 2009 року, вказуючи в позові (а.с.2) про те, що про порушене право їй стало відомо лише у лютому 2009 року під час висвітлення в Нікопольській місцевій газеті «Візит-Венал»№6 про факт порушення прав осіб, які отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Прочитана позивачкою 05.02.2009 р. стаття газети «Візит-Венал»про нарахування і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(а.с.11), за твердженням позивачки стала підставою для її звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.15) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ні при зверненні до адміністративного суду 17.03.2009 р. (а.с.2) ні після надання відповідачем письмових заперечень проти позову, позивачка не наводила пояснень про поважність причини пропуску нею річного строку звернення до суду та не надала суду доказів вказаних обставин, обмежившись зазначенням того, що про порушене право дізналася лише у лютому 2009 року.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Марганецьким міським управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду, оскільки позивачка отримували вказану допомогу починаючи з квітня 2007 року щомісячно.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду.

Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не врахував відсутність будь-яких обґрунтувань позивачки щодо поважності причини пропуску нею строку звернення до суду та заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою строку звернення до суду та відмові на задоволені вимог позивачки саме з цих підстав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального та процесуального права в частині невірного визначення періоду порушення прав позивачки, який підлягає захисту в межах річного строку позовної давності, що з врахуванням статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям в частині скасованої постанови нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Марганецького міського управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради задовольнити частково, постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 року скасувати в частині зобовязання Марганецьке міське управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст. 43 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням»щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог в частині зобовязання Марганецьке міське управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ст. 43 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням»щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

В іншій частині постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2009 рокузалишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її виготовлення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3