Справа № 19855/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. справа № 2а-585/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-585/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною. зобовязання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої суми коштів по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради, щодо проведення перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік та зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачці суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 1843,70 грн. В іншій частині позову судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці в задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів, а тому беруть на себе бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом і питання про поновлення строку позивачка у суді не ставила, а суд в свою чергу це питання вирішив без врахування того, що поважні причини пропуску позивачкою строку звернення до суду відсутні.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, що встановлені ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та захист цього права позивачки.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка у звязку з народженням 13.11.2006 року дитини, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради та у 2007-2008 р.р. отримувала щомісячну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік». А саме, відповідачем було виплачено позивачці допомогу у період квітня-липня 2007 року по 129,03 грн. щомісячно; у серпні 2007 р.132,64 грн.; у вересні 2007 р.134,45 грн.; жовтні 2007 р.136,13 грн.; у листопаді 2007 р.140,05 грн.; та у грудні 144,10 грн. У період 2008 року відповідачем було виплачено позивачці у період з січня-жовтня 2008 року по 144,10 грн. щомісячно.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з дня прийняття Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. року та до кінця бюджетного року, тобто з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у відповідача обовязку нараховувати та виплачувати позивачці у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у липні, серпні та вересні 2007 р. суму в розмірі 463 грн. щомісячно, а з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. суму в розмірі 470 грн. щомісячно.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо обовязку відповідача донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років з 09.07.2007 р. у розмірі 463 грн. та з 01.10.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 470 грн., за відрахуванням отриманих позивачкою сум допомоги у період липня-грудня 2007 р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ст.1 цього Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції у вищенаведеній частині щодо визнання протиправними дій відповідача та права позивачки отримувати допомогу по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року - належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення та для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав помилкового розуміння відповідачем норм чинного законодавства.

В судове засідання надійшло клопотання від відповідача, в якому наведені доводи щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду за захистом своїх прав, колегія суддів не вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідач по справі був обізнаний про надходження до провадження суду адміністративного позову ОСОБА_1 та про час, день і місце судового розгляду зазначеного позову, що підтверджується заявою про розгляд справи без участі представника територіального органу УПСЗН (а.с.21).

Відповідно до положень частини 1 статті 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції не подавалося будь-яких заперечень проти позову, у тому числі і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до адміністративного суду.

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду.

Відповідач не був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції письмові заперечення проти позову з наведенням тих обставин, що викладені в письмовому клопотанні до апеляційного суду, у тому числі і щодо обізнаності позивачки про порушення своїх прав з публікації в місцевій газеті ще у серпні 2007 року.

Оскільки у вказаному клопотанні відповідача йдеться про публікацію в місцевій газеті статті начальника УПСЗН ОСОБА_2 з відповідними розясненнями у звязку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення № 6-рп від 09.07.2007 року, колегія суддів керуючись приписами статті 195 КАСУ не може сприймати ці доводи відповідача, як нові докази, які не були відомі та не надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, або як докази, що були необґрунтовано відхилені судом першої інстанції, чи були досліджені цим судом з порушенням вимог КАСУ.

Неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обовязків та неналежне користування своїми правами під час розгляду справи в суді першої інстанції не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача донарахувати та виплатити на користь позивачки конкретно визначену суму недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції виходить за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та приймає рішення, що є матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породжує правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

За наведених обставин зазначена в резолютивній частині постанови сума заборгованості по невиплаченій допомозі по догляду за дитиною підлягає виключенню але без зміни чи скасування, оскільки спір вирішено правильно.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради залишити без задоволення, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009 року змінити, виключивши з резолютивної частини суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1843,70 грн.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 19 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4