Справа № 5283/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2010 р.справа № 2а-3/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 січня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-3/10 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області у відмові перерахунку пенсії неправомірними, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 січня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області по відмові в перерахунку пенсії та зобовязати останнє провести перерахунок ОСОБА_1, інваліду 3 групи, з 01 жовтня 2008 року в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок щомісячної за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність судового рішення дійсним обставинам по справі, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмови у задоволені позову ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначає Кабінет Міністрів України. Постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»пенсії учасників ліквідації наслідків ЧАЕС у 1987-1990 роках та інвалідів 3 групи підвищені, тобто визначено розмір основної пенсії - 760 грн. Вказує на незаконність постанови суду в частині зобовязання Управління в подальшому здійснювати перерахунок пенсії позивача та в частині не зазначення кінцевої дати перерахунку пенсії позивача і закріпленні конкретного розміру пенсії, що може привести до порушення прав позивача та щодо не застосування положень ст.100 КАСУ.

Крім того, апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом не зясовано обставини щодо фінансування виплати вказаних пенсії, які проводяться з державного бюджету та не враховано принцип цільового використання бюджетних коштів. Безпідставним відповідач суду вважає також судове рішення щодо застосування до спірних правовідносин положень ст..28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Сторони, які беруть участь у справі, належним чином повідомлялися про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. В судове засідання представник апелянта не зявився, заяв про відкладення судового засідання до суду не надсилав, а позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.4 ст.196 КАСУ та ч.1 ст.41 КАСУ, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає виходячи з таких підстав.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі Закон № 796-ХІІ) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України». У вказаному рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими для виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII в редакції, що діяла до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року N 107-VI.

А саме, частиною 1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, віднесеним до 1 категорії, інвалідам IIІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, по IІI групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Вищенаведене свідчить про те, що вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI затверджений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 жовтня - 498 гривень.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, і одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Розрахунок пенсій позивачу УПФ провело виходячи з розміру 19 грн. 91 коп., установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»(далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким колегія суддів погоджується у повному обсязі, про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Доводи відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень статті 28 Закону № 1058-ІV, оскільки це суперечить вимогам частини 3 цієї статті, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, установлений абзацом 1 частини 1 тієї самої статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із цим Законом колегія суддів не може визнати обґрунтованими, бо затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523 порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи є чинним , її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей закону, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Доводи відповідача щодо змін до редакції ст.54 Закону № 796-ХІІ, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких встановлено мінімальний розмір пенсії інвалідам ІІІ групи повинен бути не менше 100% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткова пенсії повинна складати розмір 15 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність колегія суддів вважає неправильним розумінням норм чинного законодавства та ігноруванням відповідачем Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., яким були визнані неконституційними вищенаведені положення Закону. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідні положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими вносилися зміни до ст.50, ст.54 Закону № 796-ХІІ - втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 дійшов до висновку, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

При апеляційному розгляді справи і постановленні судового рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст. 1, 3, ч.2 ст.6, ст..8, ч.2 ст.19, ст.22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як ст.8 Конституції України, так і статтею КАС України є обов'язковим до виконання, остаточним і не може бути оскаржене.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості зобовязання судом відповідача в подальшому здійснювати перерахунок пенсії в разі її підвищення, оскільки це є вирішенням не існуючого ще спору, колегія суддів не вважає підставою для скасування або зміни судового рішення, оскільки судова постанова може стосуватися дій, які ще не розпочалися, проте існують усі юридичні умови для їх вчинення відповідачем.

Зокрема, у даній справі предметом спору є протиправні дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо вчинення певних дій, які входять до змісту правовідносин, що вже розпочалися. Тобто, у даному випадку предметом судової діяльності є відносини по пенсійному забезпеченню особи зі статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда ІІІ групи, що на момент розгляду справи ще не завершилися. Будучи переконаним у протиправності дій, що вже вчинені відповідачем у межах процедур пенсійного забезпечення позивача, останній зацікавлений у тому, щоб вони не отримали своє продовження у наступних діях, які відповідач за законом зобовязаний вчинити у межах цих же правовідносин щодо пенсійного забезпечення позивача.

Судом першої інстанції встановлено факт протиправності дій відповідача по неналежному пенсійному забезпеченню позивача, а сам відповідач до наступного часу наполягає на тому, що позивачу не може виплачуватися державна пенсія у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Наведене свідчить про те, відповідач в своїй діяльності до наступного часу керується не нормами Закону, дія якого відновлена рішенням Конституційного Суду України, а підзаконними нормативними актами.

Відповідач ні якому разі не звільняється від обовязку нараховувати та виплачувати позивачу державну та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда ІІІ групи.

Відповідно до приписів ст.19 Конституції України, відповідач, як субєкт владних повноважень, на який державою покладено виконання певних функцій, а також його посадові особі зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене свідчить про те, що відповідач зобовязаний починаючи з зазначеної судом дати 31 грудня 2008 року, нараховувати та виплачувати позивачу державну та додаткову пенсію, відповідно до вимог ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»до часу внесення змін в наведені норми Закону. Тобто, нарахування та виплата позивачу державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком може бути припинена відповідачем лише у разі викладення законодавцем вказаних норм Закону в іншій редакції, яка не буде визнана неконституційною

Разом з тим, в наступний час у колегії суддів немає підстав вказувати в резолютивній частині дату, до якої відповідач повинен нараховувати виплачувати позивачу державну та додаткову пенсію, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-XII діє в редакції, що діяла до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року N 107-VI.

Доводи відповідача щодо пропущення позивачем річного строку звернення до суду колегія суддів не визнає підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки звернення позивача у грудні 2009 року до УПФУ та до суду повязано саме з зміною на законодавчому рівні з 01.10.2008 року розміру мінімальної пенсії за віком, який і є розрахунковою величиною для перерахунку його пенсії, що відповідач повинен був зробити самостійно без додаткового звернення позивача з будь-якою заявою

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, постанова суду першої інстанції є такою, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для її зміни або скасуванню не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області залишити без задоволення, постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3