Справа № 10353/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2010 р. справа № 2а-538/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-538/09 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни», -

В с т а н о в и л а :

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2009 року в поновленні ОСОБА_1 строку на звернення до суду з адміністративним позовом відмовлено, визнано незаконною бездіяльність відповідача та зобовязано його нарахувати та виплатити позивачці недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007року та з 22.05.2008 р. по 01.02.2009 р. з урахуванням підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В іншій частині позову судом відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, яка мотивована відсутністю законних підстав для нарахування та виплати позивачці щомісячного підвищення до пенсії, оскільки у період 2006-2007 р. дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»призупинялася Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік»та «Про Державний бюджет на 2007 рік», і не було визначено величини мінімальної пенсії за віком для підвищення пенсії особам зі статусом «діти війни», такий розмір було визначено лише з 01.01.2008 р. після внесення Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік»змін до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». За наведених обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені вимог позивачки.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду, яким порушено право позивачки на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області та має статус «дитини війни», що відповідно надає їй право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Задовольняючи позов в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання його здійснити перерахунок та виплату позивачці передбаченого ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державною соціальний захист та обовязок держави в особі відповідача по справі забезпечити її належний матеріальний рівень, як особи зі статусом «дитини війни».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007р., та з 22.05.2008 р. по 01.02.2009 р. встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення, розрахованого у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, і вважає такі висновки суду законними та обґрунтованими, оскільки це право позивачки підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., з прийняттям яких положення Закону про Державний бюджет на 2007 р. та на 2008 р., що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р. і змінювали розмір підвищення до пенсії - визнані неконституційними. У період 2009 року до положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»зміни не вносилися, а тому відповідно не змінювався розмір підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно під час вирішення спору, суд правильно визначив про необхідність застосування положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.6 цього Закону.

Такі висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення,, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачці підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання особи за статусом «Дитина війни».

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено саме на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивачки у період 09.07.2007 р. по 31.12.2007року та з 22.05.2008 р. по 01.02.2009 р. Таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним судом в мотивувальній частині постанови обґрунтуванням щодо протиправності дій відповідача, які свідчать про ігнорування територіальним органом пенсійного фонду рішень Конституційного Суду України та не виконання вимог Закону, що призвело до порушення прав позивачки, і які повинні бути відновленні шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії. В цій частині рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтоване та мотивоване з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції в частині, оскільки суд в резолютивній частині постанови невірно зазначив вид пенсійного забезпечення позивачки, до якого відповідач зобовязаний здійснити перерахунок та виплату підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Не може залишатися без змін постанова суду першої інстанції також в частині розподілу судових витрат, оскільки відповідно до ч.1 ст.94 КАС України визначено, що суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 та п.2 ч.1 ст.201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції з підстав помилкового застосування норми матеріального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне частково змінити постанову суду першої інстанції, тому керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області - залишити без задоволення, постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2009 року змінити в частині визначення виду пенсійного забезпечення ОСОБА_1, виклавши абзац третій, четвертий та пятий постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2009 року в наступній редакції

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 до пенсії, у розмірах менших ніж це визначено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 не отриманої нею у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007року та з 22.05.2008 р. по 01.02.2009 р., суми пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розрахованої відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період з липня 2008 р. по лютий 2009 р., за підрахунком отриманих ОСОБА_1 сум підвищення до пенсії.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3,40 грн.

В іншій частині постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3