Справа № 803/1935/13-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 13087/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Довга О.І.

судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

секретар судового засідання Корнієнко О.А.

за участю:

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача Лебідь Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. по справі № 803/1935/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Ягодинської митниці Міндоходів України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови та стягнення надмірно сплачених платежів,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 20.05.2013 року №205000006/2013/000032/1, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.05.2013 року №205070000/2013/00048 та стягнення надмірно сплачених митних платежів на загальну суму 82705,25 грн.

В обгрунтування адміністративного позову позивач покликався на те, що Ягодинською митницею Міндоходів необґрунтовано та неправомірно відмовлено у здійсненні митного оформлення товару - "сало свійських свиней морожене, бокове в обрізках без шкіри" на загальну суму 10587,81 євро, придбаного позивачем згідно з контрактом купівлі-продажу № 12/2013/NL від 20.02.2013 року, укладеним з компанією "Vion Sales West BV" (Віон Сейлс, Нідерланди), та за інвойсом №5447343 від 17.05.2013 року, у якому ціна за один кілограм товару становить 0,53 євро.

За результатами розгляду наданих документів Ягодинська митниця Міндоходів вказала на необхідність підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до статті 53 МК України шляхом надання прайс-листа виробника товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копії декларації країни відправлення, банківських платіжних документів про оплату товару та розрахунку ціни (калькуляцію). 20.05.2013 року Ягодинська митниця Міндоходів видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (картка відмови) з підстав невідповідності заповнення граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 МК України та неподання додаткових відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості. Рішенням про коригування митної вартості товару від 20.05.2013 року №205000006/2013/000032/1 відповідач 1 визначив митну вартість товару за ціною 1,6785 євро за кілограм, що становить 33530,44 євро за партію товару, що імпортувалася. Різниця між митною вартістю, визначеною Ягодинською митницею та митною вартістю, визначеною декларантом за основним методом становить 1,1485 євро за кілограм або 21142,63 євро. З метою запобігання псування товару 21.05.2013 року подано нову ВМД №205070000/2013/027942. Митне оформлення проведено за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.

Вважає дії митного органу неправомірними та просить задоволити позов.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 07.10.2013 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Ягодинської митниці Міндоходів № 205000006/2013/000032/1 від 20 травня 2013 року; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Ягодинської митниці Міндоходів № 205070000/2013/00048 від 20 травня 2013 року; стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 надмірно сплачену суму митних платежів в розмірі 82705 (вісімдесят дві тисячі сімсот п'ять) гривень 25 копійок; стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 896 (вісімсот дев'яносто шість) гривень 00 копійок.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Ягодинська митниця подала апеляційну скаргу, покликаючись на порушення судом норм матеріального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення про визначення митної вартості та карток відмови у здійсненні митного оформлення, а також безпідставність вимог позивача щодо стягнення з Державного бюджету України сплачених митних платежів прийнято правомірно, зазначаючи, що законність дій відповідача при винесенні обох оскаржуваних рішень полягає в тому, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у задекларованій позивачем митній вартості. Вважає, що декларантом невірно проведено розрахунок митної вартості товару, а саме невірно обраний й метод визначення митної вартості товару.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, просить її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково

Матеріалами справи встановлено, що 20.05.2013 року на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.02.2013 року № 12/2013/NL, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та фірмою "Vion Sales West BV" (Віон Сейлс, Нідерланди), інвойсу від 17.05.2013 року № 5447343 позивач ввезла на територію України товар - "сало свійських свиней морожене, бокове в обрізках без шкіри", кількістю 19977 кг та вартістю 10587,81 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 0,53 євро за 1 кг.

Для митного контролю і митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, позивачем надано контракт від 20.02.2013 року № 12/2013/ NL; інвойс від 17.05.2013 року № 5447343; вантажно-митну декларацію від 20.05.2013 року № 205070000/2013/27665; декларацію митної вартості від 20.05.2013 року № 205070000/2013/0027665, міжнародну товар-транспортну накладну (СМR) від 17.05.2013 року № 977380, сертифікат про походження товару від 17.05.2013 року № S 1431, ветеринарне свідоцтво ВРД-00 від 20.05.2013 року; сертифікат якості від 17.05.2013 року, контракт на перевезення товару від 03.01.2013 року № 2/2013/PL, довідка про транспортні витрати від 20.05.2013 року; довідка про відсутність страхування товару від 20.05.2013 року № 160, а також інші документи, зазначені в графі 44 ВМД.

Митна вартість товару визначена за ціною контракту та становить 127423,39 грн. або 12387,81 євро (10587,81 євро - заявлена вартість товару, 0,53 євро за кілограм, та 1800,00 євро - вартість перевезення товару, включаючи навантаження, розвантаження).

Декларант надав документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість у вказаному розмірі.

20.05.2013 року посадовою особою митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості (ДМВ №205070000/2013/0027665 від 20.05.2013 року) було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листа фірми виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, копії декларації країни відправлення, банківських платіжних документів про оплату товару та розрахунку ціни (калькуляцію). Представник декларанта ознайомився із зазначеним записом і зобов'язався надати прайс-лист, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, банківські платіжні документи, копію декларації країни відправлення. Щодо надання інших документів, було внесено запис в ДМВ про те, що буде прийматись рішення у відповідності до положень МК України. Крім того, в цей же день, Ягодинська митниця відмовила у митному оформленні товару та видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00048 з причин невідповідності граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 МК України, неподання додаткових відомостей необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Митний орган у рішенні від 20.05.2013 року № 205000006/2013/000032/1 про коригування митної вартості товару визначив митну вартість товару, що ввозився за контрактом від 20.02.2013 року № 12/2013/NL та інвойсом від 17.05.2013 року № 5447343, за ціною 1,6785 євро за кілограм (33530,44 євро за партію), тобто, з різницею на загальну суму 21142,63 євро між вартістю, визначеною декларантом.

Митну вартість визначено Ягодинською митницею за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі цінової інформації ВМД № 901050000/2013/736 від 21.02.2013 року та № 110070000/2013/308528 від 18.05.2013 року, наявної в митного органу.

Крім того, з пояснень сторін та письмових доказів у справі, судом встановлено, що з метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, 21.05.2013 року фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_4 було подано нову ВМД від 21.05.2013 року № 205070000/2013/027942, вказавши у графах 12 та 45 митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведеної у інвойсі від 17.05.2013 року № 5447343. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом. Товар випускався у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов'язань шляхом надання гарантій в розмірі 82705,25 грн. (графа В «подробиці розрахунків» ВМД).

Даючи правову оцінку покликанням апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та помилкове застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати, лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Судом встановлено, що декларуючи договірну вартість товару згідно з ВМД №205070000/2013/027665 від 20.05.2013 року, тобто, за основним (першим) методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), встановленим статтею 57 МК України, позивач керувався умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу від 20.02.2013 року № 12/2013/NL.

Для підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу всі документи, передбачені статтею 53 МК України, що дають можливість визначити митну вартість за першим методом визначення митної вартості.

Згідно з приписами статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України митному органу надано право відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною сьомою статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Позивач 01.06.2013 року надіслала на адресу Ягодинської митниці документи щодо задекларованого у ВМД від 20.05.2013 року №205070000/2013/27665 товару, які вказані у графі "Для відміток митного органу" ДМВ від 20.05.2013 року № 205070000/2013/0027665: оригінал прайс-листа фірми виробника товару "Vion Sales West BV" (Віон Сейлс, Нідерланди) від 17.05.2013 року № U-2650, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 19.07.2013 року № 05.03.02.-03/72239, висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 23.05.2013 року № 2160, платіжні доручення від 30.05.2013 року № 1013, повідомлення SWIFT від 30.05.2013 року № 3764LI.60818UBGB, доповнення № 1 від 05.03.2013 року до контракту № 12/2013/NL, декларації країни відправлення від 17.05.2013 року № MRN13NL0C96F92E5A6527, розрахунок ціни виробника (калькуляцію) від 17.05.2013 року.

Відповідно до частин дев'ятої, десятої статті 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів, митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Листом від 06.06.2013 року №1/1.3-6/138 Ягодинська митниця повідомила позивача, що за результатами розгляду документів, що надійшли від позивача, вказала про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки в калькуляції вказана собівартості товару «сало свиняче морожене» 403,02 євро/т, проте піддається сумніву вартість затрат, пов'язаних з оплатою праці, адмін. та енергоресурсів, зберігання товару, а також згідно калькуляції наданої для підтвердження товару вказані дані, які містять неточності, а саме: замість тонни вказано одиницю виміру кілограми, що унеможливлює точний розрахунок витрат пов'язаних з розрахунком вартості. Крім того, в листі ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 23.05.2013 року №2160 вказано, що ціна товару згідно інвойсу від 17.05.2013 року № 5447343 становить 0,53 євро за кілограм на умовах поставки FCA-Olst, але так як даний лист не містить посилань на конкретні джерела інформації, тому носить лише консультаційний характер та не може бути використаним для підтвердження вартості на товар.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в процесі прийняття рішення було використано лише інформацію Держмитслужби та дані, відображені у МД №901050000/2013/736 від 21.02.2013 року та №110070000/2013/308528 від 18.05.2013 року, що, відповідно, не може в повній мірі відображати правильність прийнятого митним органом рішення про визначення митної вартості товарів та неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості товару та ставити під сумнів правильність визначеної митної вартості товару позивачем.

До того ж , як встановлено судом, митний орган не провів процедуру консультацій із декларантом щодо вибору того чи іншого методу визначення митної вартості товару, яка є обов'язковою у разі незгоди митного органу із митною вартістю товару, заявленою декларантом відповідно до вимог статті 57 МК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується як висновок суду першої інстанції про неналежне обґрунтування митницею своїх сумнівів у достовірності митної вартості, так і той висновок, що позивачем під час митного оформлення товару надано всі документи, необхідні для перевірки правильності визначеної ним митної вартості товару.

Разом з тим, вимоги товариства про стягнення з Державного бюджету на його користь зайво сплачених коштів в сумі 82705 грн 25 коп. не можуть бути задоволені з огляду на таке.

Відповідно до статей 45 та 78 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень державного та місцевих бюджетів України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету (погоджених з відповідними місцевими фінансовими органами у разі повернення коштів з місцевих бюджетів), здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Так, процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України(чинного на час вирішення спору) та в міжнародних договорах України, визначає Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року (надалі - Порядок № 618).

Відповідно до Порядку № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яке здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником чи головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Окрім того, наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 року № 226 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 року за № 1000/7288 Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (надалі - Порядок № 226), пунктом 5 якого встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документу, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Таким чином, повернення надмірно сплачених платежів можливо при наявності наступних чинників: наявність факту надмірної сплати коштів та звернення платника до відповідно органу.

За правилами частин першої, третьої статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цьогоКодексу. У разі виникнення у митного органу сумніву щодо правильності визначення декларантом митної вартості, він своїм рішенням має право зобов'язати останнього визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Аналіз положень статей 265, 266 МК України та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, дає колегії суддів підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів.

Тому суд, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачені кошти, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

У постанові від 15 квітня 2014 року (справа № 21-21а14) Верховний Суд України на підставі системного аналізу положень МК України, Порядку повернення № 618, Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (чинних на час виникнення спірних відносин), дійшов висновку, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Суд першої інстанції у цій частині правильно зазначив, що позивач такої заяви до митного органу не подавав і останнім жодних рішень з даного приводу не приймалось, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про часткову невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 202, 205,207, 254, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів України задоволити частково, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.10.2013р. по справі № 803/1935/13-а скасувати, та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Ягодинської митниці Міндоходів №205000006/2013/000032/1 від 20 травня 2013 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Ягодинської митниці Міндоходів №205070000/2013/00048 від 20 травня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 896 (вісімсот дев'яносто шість) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.