Справа № 2а-1095/09/1470
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-1095/09/1470

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В. - Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області до Приватного підприємства «Агротраст», Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Партнер Інформ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Югагрохімзахист ОТЄС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробничий центр «Будреконструкція», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПО «Едельвейс», про визнання угод недійсними,

ВСТАНОВИВ :

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва звернулось до суду з адміністративним позовом до ПП «Агротраст», Друкованого засобу масової інформації ПП «Партнер-інформ», ТОВ «Югагрохімзахист ОТЄС», ТОВ «ІВЦ «Будреконструкція», ТОВ «ПО «Едельвейс» про визнання недійсними договорів, укладених між ПП «Агротраст» з одного боку, та іншими відповідачами - з іншого боку, застосування наслідків реституції по цих угодах, а щодо контрагентів - санкції у вигляді недопущення реституції зі стягненням вартості товарів (робіт, послуг) по договорам в дохід Держави.

Позивач просив визнати недійсними договори укладені ПП «Агротраст»:

- договір на надання послуг від 01.11.2005 р. з контрагентом ПП «Партнер Інформ» на суму 11 130 грн. (ПДВ 1854,99 грн.);

- договір на надання послуг від 05.12.2005 р. з контрагентом ТОВ «Югагрохімзахист ОТЄС» на суму 82 111,60 грн. (ПДВ 13 685,27 грн.);

- договір № 104/10 від 04.10.2005 р. на виконання будівельних робіт, укладений з ТОВ ІВЦ «Будреконструкція» на суму 9 021 грн. (ПДВ 1503,50 грн.);

- усний договір з поставки столярних виробів з ТОВ «ПО «Едельвейс» на суму 39 449,04 грн. (ПДВ 6574,84 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2007 р. за позовом ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва було визнано недійсними установчі документи ПП «Агротраст», у тому числі Статут підприємства, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, первинні, бухгалтерські документи, податкові, товарні накладні, договори цього підприємства з дати перереєстрації цього підприємства на ОСОБА_2, а саме: з 27.09.2005 р. У зв'язку з чим контролюючий орган вважав угоди, що є предметом позову такими, що направлені на ухилення від сплати податків та інших обов'язкових платежів контрагентами, а отже такі угоди укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. При цьому позивач посилався на приписи статей 207, 208 Господарського кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів звернулась з апеляційною скаргою на постанову від 20.02.2015 року. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким позов ДПІ задовольнити.

Апелянт вважає, що в позовній заяві контролюючий орган наводив достатні доводи та вказав на те, що господарські відносини між ТОВ «Агротраст» та контрагентами не відповідають вимогам закону та вчинені для отримання вигоди третіми особами. Однак, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доводам, зазначеним в позовній заяві та не проаналізував належним чином наявні факти у справі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що між відповідачем ПП «Агротраст» та його контрагентами -друкованим засобом масової інформації ПП «Партнер-інформ», ТОВ «Югагрохімзахист О.Т.Є.С.», ТОВ «Інженерно-виробничій центр «Будреконструкція», ТОВ «ПО Єдельвейс» в період жовтень-грудень 2005 року були укладені такі договори:

- договір на надання послуг від 01.11.2005 р. з контрагентом ПП «Партнер Інформ» на суму 11 130 грн. (ПДВ 1854,99 грн.);

- договір на надання послуг від 05.12.2005 р. з контрагентом ТОВ «Югагрохімзахист ОТЄС» на суму 82 111,60 грн. (ПДВ 13 685,27 грн.);

- договір № 104/10 від 04.10.2005 р. на виконання будівельних робіт, укладений з ТОВ ІВЦ «Будреконструкція» на суму 9 021 грн. (ПДВ 1503,50 грн.);

- усний договір з поставки столярних виробів з ТОВ «ПО «Едельвейс» на суму 39 449,04 грн. (ПДВ 6574,84 грн.).

Як на підставу заявлених позовних вимог ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва посилалось на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2007 року у справі за позовом ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва (справа №2-1005/07), якою було визнано недійсними установчі документи приватного підприємства «Агротраст», у тому числі Статут підприємства, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ, первинні, бухгалтерські документи, податкові, товарні накладні, договори цього підприємства з дати перереєстрації цього підприємства на ОСОБА_2, а саме з 27.09.2005 р.

При цьому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2012 року зазначену постанову Заводського районного суду м. Миколаєва скасовано, а провадження у справі закрито.

Апелянт посилається на статтю 207 Господарського кодексу України, якою передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положеннями статті 208 Господарського кодексу України, на яку також вказує апелянт, передбачено, що, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в дохід держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в дохід держави.

Апелянтом, на якого в адміністративному судочинстві покладено тягар доказування, не було представлено належних доказів того, що вказані угоди, які є предметом спору, не відповідають вимогам закону, або вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладені учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Положеннями статті 207 Господарського кодексу України передбачено самостійні підстави для визнання зобов'язання недійсним, а саме: якщо воно не відповідає вимогам закону; вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, господарське зобов'язання може бути визнано недійсним лише з однієї підстави, передбаченої законом, однак ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі апелянтом таких підстав не наведено.

Постанова суду, на яку апелянт посилався як на підставу адміністративного позову, скасована та втратила юридичну силу, провадження у справі закрито. Інших доказів на підтвердження недійсності угоди позивачем не надано.

Виходячи з тексту позовної заяви, вимога про визнання угод недійсними ґрунтується на судженнях про недійсність установчих документів підприємства. Однак, ДПІ не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин (підстав) передбачених Законом для визнання установчих документів недійсними.

В апеляційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва вказує лише на те, що контролюючим органом було наведено достатньо доводів на підтвердження того, що господарські відносини між ТОВ «Агро Траст» та контрагентами не відповідають вимогам закону та вчинені для отримання вигоди третіми особами. Однак дане твердження апелянта не відповідає дійсності.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Позивач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький