Справа № 21102/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2010 р. справа № 2а-326/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська та ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2009 року

у адміністративні справі № 2а-326/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська про визнання незаконними дій та зобовязання до перерахунку пенсії, -

в с т а н о в и л а :

25 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що він є інвалідом 3 групи та має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, просить визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська та зобовязати його здійснити перерахунок його пенсії у відповідності із вимогами ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час її виплати, тобто у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян основної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком за період починаючи з 2002 р. по 2009 р. та недоплачену суму у розмірі 148973,40 грн., а за ним право також визнати зобовязати відповідача нараховувати та проводити йому виплат державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи з розміру не менше шести мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, а також проводити йому відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту»доплату до пенсії, як інваліду війни третьої групи виходячи з розрахунку 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_1, визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті державної та основної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок державної та додаткової щомісячної пенсій позивачу відповідно до ст.50, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 01.01.2002 року по 31.12.2007 року.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку як позивачем в частині відмови у задоволені його вимог, так і відповідачем в частині задоволення вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга позивача мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. У звязку з чим, позивача просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовані тим, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи не врахував положення чинних Законів про держбюджет на відповідний рік, якими чітко визначалися розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначає, що судом не враховано ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в якій встановлені чіткі межі застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для пенсій, призначених за цим Законом.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також його визнано інвалідом 3 групи. Положеннями ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивача віднесено до I категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.4. ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 3 групі інвалідності, як 6 мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам віднесеним до I категорії, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі - 50% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні розрахунку пенсії позивача, відповідачем застосовано положення постанови Кабінету Міністрів № 1 від 03.01.2002 року, № 530 від 28.05.2008 року та інших постанов уряду, що на думку колегії суддів є неправомірним, оскільки таке нарахування суперечить положенням ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якого у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві, застосуванню підлягають норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а не положення постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав .

Що стосується обчислення пенсії, то у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, за основу їх нарахування повинна братись мінімальна пенсія за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіка 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якого випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров"ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а сам перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму. Таким чином новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом є протиправною.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI щодо встановлення щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі, для інвалідів 3 групи - 15% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В той же час, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо виплати та здійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2002 року по 31.12.2007 року згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з огляду на наступне.

Частиною другою статті 5 КАС України передбачено, що провадження в адміністративни справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст.100 КАС України, згідно до якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частина 2 цієї статті надає право стороні, яка пропустила строк на звернення до суду, відновити пропущений строк у разі, якщо причини, які його спричинили були поважними. Припис наведеної норми щодо розгляду і вирішення справи у разі визнання судом причини пропуску строку звернення до суду поважною стосується саме прийняття судом постанови за результатами розгляду справи, тобто відповідно до встановлених обставин та норм матеріального права. У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку. При цьому такий висновок суду повинен міститися в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на протязі тривалого часу отримував пенсію по інвалідності та додаткову пенсію як особа, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи у нарахованому відповідачем розмірі, який є меншим ніж це встановлено Законом. В той час, як до грудня 2006 р. до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилося змін щодо порядку і розміру обчислення державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, і ці норми діяли в тій редакції на яку посилається позивач вимагаючи захисту своїх прав. В такій же редакції статі 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»діяли після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року та до 31.12.2007 року, а також з часу прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп від 22.05.2008 року та до наступного часу.

Разом з тим, позивач звертаючись до адміністративного суду з позовом лише у березні 2009 року, не наводив будь-яких пояснень з приводу того, коли саме він дізнався про порушене право, або про поважність причини пропуску ним річного строку звернення до суду.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду, але суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та не обґрунтував їх в своєму рішенні.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивач про порушення своїх прав, якщо він вважав їх порушеними, повинен був дізнатися ще під час призначення пенсії та отримання її у розмірі меншому ніж це визначено Законом, а також після визнання неконституційними положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»з 09.07.2007 року та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»з 22.05.2008 року.

Твердження позивача про можливість застосування до спірних правовідносин положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, за якими позовна давність не поширюється на вимогу відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, або іншим ушкодженням здоровя є помилковими, оскільки предмет спору у цій адміністративній справі є не відшкодування шкоди, а протиправність дій субєкта владних повноважень та спосіб відновлення порушених останнім прав позивача. Юридична необізнаність позивача не може виправдовувати його звернення до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивача негативних наслідків пропуску ним річного строку звернення до суду за захистом його прав за період 01.01.2002 р. по 31.12.2007 р. Не встановлено також колегією суддів підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачем річного строку звернення до суду.

Таким чином, вимоги позивача в частині захисту його прав за вищезгаданий період не підлягають задоволенню з підстав пропущення ним річного строку звернення до суду. Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обговоренню в межах процесуального строку звернення до суду підлягають вимоги позивача щодо захисту його прав лише за період з 25.03.2008 року.

Колегія суддів враховує, що у період з 01.01.2008 р. до 22.05.2008 р. положення статей 50, 54 зазначеного Закону діяли в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», і лише Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 ці положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»були визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

При вирішенні питання про кінцеву дату, до якої відповідач зобовязаний провести перерахунок та виплату недоотриманих позивачем сум державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, колегія суддів враховує заявлені вимоги позивача щодо зобовязання відповідача до вчинення певних дій не обмежувалися певною датою, а також того факту, що пенсія позивачу призначена по життєво, інвалідність 3-ї групи встановлена безстроково.

Надане статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України у 2009 році право встановлювати розміри соціальних виплат, урядом не використано. До часу постановлення апеляційною інстанцією рішення у цій справі, тобто у період 2010 року, законодавцем не встановлювалося будь-яких обмежень щодо застосування визначеного у ст..ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру державної і додаткової пенсії.

Таким чином, за вищенаведених обставин, відповідач повинен був у 2009 році і у період 2010 року також керуватися нормою Закону та нараховувати й виплачувати позивачу державну пенсію по інвалідності виходячи із розміру шести мінімальних пенсій за віком, як це визначено ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ і додаткову пенсію виходячи із 50% мінімальної пенсії за віком, як це визначено статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Крім того, разом з вищенаведеним Законом № 796-ХІІ до наступного часу діє Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року N 523 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року N 666, від 4 березня 2004 року N 268, від 22 вересня 2004 року N 1240 - за яким пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання завдяки Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком (пункти 1, 4 Порядку).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розміру пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, колегія суддів не вважає за необхідне визначати кінцеву дату виплати позивачу державної пенсії по інвалідності виходячи із розміру шести мінімальних пенсій за віком, як це визначено ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ і додаткової пенсії виходячи із 50% мінімальної пенсії за віком, як це визначено статтею 50 Закону № 796-ХІІ виходячи з нижченаведених підстав.

Спір у цій справі стосується дій відповідача, які входять до змісту правовідносин, що вже розпочалися та тривають до наступного часу. На законодавчому рівні з 01.01.2009 року та до наступного часу не вносилися зміни до частини 4 статті 54 та статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»стосовно розміру державної та додаткової пенсії інвалідам третьої групи.

Також колегія суддів приймає до уваги тривалість порушень з боку відповідача прав позивачів на отримання пенсії у розмірі визначеному Законом, і позицію УПФ щодо застосування положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та впевненості відповідача про пріоритетність застосування у спірних правовідносинах не норм Закону, а постанов уряду.

Неможливість визначення адміністративним судом у цій справі кінцевої дати перерахунку та виплати пенсії позивача свідчать положення ст.2 та ст.162 КАСУ, згідно змісту яких у суду відсутні повноваження на визначення періоду виплати пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ інвалідам 3 групи зі статусом учасника ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС або особи потерпілої від наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС. Ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень територіального органу ПФУ, і відповідач при внесенні змін до редакції статей ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ не позбавлений права, а й зобовязаний здійснити перерахунок пенсії відповідно до норм чинного законодавства.

Задля відновлення порушених прав позивача, УПФ зобовязаний відповідно до своєї компетенції відновити порушені права та перерахувати йому пенсію починаючи з 22.05.2008 року (в межах річного строку захисту прав). За загальним правилом та за змістом ст.67 Закону № 796-ХІІ розмір раніше призначеної пенсії може бути лише збільшений у звязку з її перерахунком (коригуванням).

Враховуючи те, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову у справі й ухвалити новее рішення

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2009 року скасувати та прийняту нову постанову, якою

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті державної й додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»починаючи з 22.05.2008 року та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України про державний бюджет на відповідний рік.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової щомісячної пенсії, розрахованої відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»починаючи з 22.05.2008 року та із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і з урахуванням отриманих у цей період відповідних сум.

У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців після виготовлення її в повному обсязі.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3