Справа № 0870/6456/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/46838/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.,

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013

у справі № 0870/6456/12

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Ясени"

до Пологівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013, задоволено позовні вимоги: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.03.2012 № в частині нарахування суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 286 534,06 грн., у тому числі за основним платежем - 142959,25 грн., штраф 25% - 35 739,81 грн. та штраф 100% - 107 834,00 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2011, складено акт №10/23-2048400 від 12.03.2012, в якому встановлені, зокрема, порушення вимог п.1.7., пп.7.4.1., абз.2 п.п.7.4.2., пп. 7.4.4. п.7.4. ст.7, ст.8-1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР зі змінами та доповненнями, п.198.3 ст.198, ст.209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка у поточному звітному періоді підлягає відображенню в особовому рахунку платника податку та повністю залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства всього у сумі 144 606,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки, з урахуванням рішення про результати розгляду первинної скарги № 2293/10/10-420 (36572/7/10/420) від 24.05.2012), відповідачем 26.03.2012 було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 325 363,00 грн., у тому числі 144 606,00 грн. - за основним платежем та 180 757,50 грн. за штрафними (фінансовими)санкціями.

Згідно із розрахунками податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зазначена сума донарахованого податкового зобов'язання складається з:

- суми грошового зобов'язання за основним платежем - 144606,00 грн. (100% суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги);

- штрафної санкції, застосованої згідно п.123.2. ст.123 Податкового кодексу України - 144 606,00 грн. (100% суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги);

- штрафної санкції, застосованої згідно п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України - 36 151,50 грн. (25% суми визначеного податкового зобов'язання).

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про скасування вказаного повідомлення-рішення в частині, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 розділу І цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього розділу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Матеріали справи свідчать, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ПП «Компанія ЮСА Трейд» (придбання нафтопродуктів) та з ТОВ «Інвек. Ветеринарні препарати, кормові добавки», перереєстрованого в ТОВ «Оптісвіт» (придбання, товарно-матеріальних цінностей, зокрема, кормового преміксу.

Факт здійснення господарських операцій, на виконання умов договорів із зазначеними контрагентами, підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку.

Слід зазначити, що якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ПП «Компанія ЮСА Трейд» та ТОВ «Інвек. Ветеринарні препарати, кормові добавки» (ТОВ «Оптісвіт»), що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про відсутність порушення позивачем пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.198.3 ст.198 ПК України, про яке було зазначено відповідачем.

Крім того, позивачем оскаржується наявність порушення абз.2 пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягає у неправомірному включенні Підприємством до податкового кредиту сільськогосподарської декларації податку на додану вартість, сплаченого при придбанні автомобілів:

- MITSUBISHI L-200 за основним платежем - 36 150 грн., за що застосовано відповідачем штраф у розмірі 25 % від основного платежу (п.123.1 ст.123 ПК України) - 9037,50 грн.;

- Тоуоtа RAV-4 за основним платежем - 50772,50 грн., за що застосовано відповідачем штраф у розмірі 25 % від основного платежу (п.123.1 ст.123 ПК України) - 12693,12 грн., штраф у розмірі 100 % від основного платежу (п.123.2 ст.123 ПК України) - 50 772,50 грн.

У відповідності із абз.2 пп.7.4.2 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Як встановлено судами, у період, за який здійснено донарахування, позивачем застосовувався спеціальний режим оподаткування, встановлений ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, пунктом 8-1.2 ст. 8-1 зазначеного Закону встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

При цьому, згідно п.8-1.15.1. ст. 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», виробничими факторами є товари (послуги), які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

ДПА України було затверджено Наказ від 21.01.2009 № 8 «Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2009 за № 90/16106, який визначає окремий порядок заповнення скороченої декларації на додану вартість і яким внесено зміни до Наказу ДПА України від 30.05.1997 № 166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09.07.1997 за № 250/2054, які діяли у період придбання позивачем вказаних автомобілів.

Так, відповідно до пп.5.7.1 п.5.7 зазначеного Порядку (в редакції Наказу ДПА України від 21.01.2009 № 8) у податковій декларації (скороченій) відповідно до пп. 81.15.1 п. 81.15 ст. 81 Закону відображаються: а) товари (послуги), які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Слід зазначити, що Закон України «Про податок на додану вартість» не містить будь-яких обмежень щодо невключення до виробничих факторів, витрат на придбання легкових автомобілів.

Крім того, в порушення п.86.10 ст.86 ПК України, відповідачем не враховано суми сплаченого податку на додану вартість при придбанні товарів по податковим накладним, які отримані та відображені в Реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, але помилково не включені до декларації з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, зокрема за серпень 2009 року - 10163,63 грн., за вересень 2010 року - 55203,14 грн.

Щодо застосування відповідачем штрафу у розмірі 100 %, на підставі п.123.2 ст. 123, слід зазначити наступне.

Так, судами встановлено, що податковим органом до визначення суми основного платежу з ПДВ додатково застосовано штрафні санкції у розмірі штрафної санкції 100 % згідно п.123.2. ст.123 ПК України та штрафні санкції у розмірі 25 % згідно п.123.1 ст.123 ПК України.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За приписами п.123.2 ст.123 ПК України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

З даної норми вбачається, що штраф визначається в розмірах, визначених п.123.1 ст.123 ПК України, а стягнення штрафу у розмірі 100 % вимогами п.123.2 ст.123 ПК України не передбачено.

При цьому, стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, визначене п.123.2 ст.123 ПК України, застосовується за використання платником податків сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання, зокрема, останні не направлені:

- на відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів (визначення останніх наведено у підпункті 209.15.1),

- на інші виробничі цілі (при наявності залишку), додатково до санкцій, передбачених у пункті 123.1 статті 123 Кодексу.

Слід зазначити, що в акті перевірки не зафіксовано факту використання позивачем сум податків, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги з ПДВ, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілями її надання з посиланням на порушення ст.123 ПК України .

Зафіксовані в акті перевірки від 12.03.2012 порушення фактично полягали у неправильному відображенні у складі податкових зобов'язань податкової декларації (скороченої) позивача господарської операції, яка не пов'язана із сільськогосподарським виробництвом, і не стосувалась порушень порядку використання податкової пільги (як-то несвоєчасне та/або не в повному обсязі перерахування суб'єктом спеціального режиму оподаткування сум податку на додану вартість на спеціальні рахунки, нецільове використання ним сум ПДВ, залишених у власному розпорядженні тощо).

Тобто, фактично податковий орган, додатково до штрафу, передбаченого п. 123.1. Податкового кодексу України, двічі заявляє до стягнення суму податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про незаконність застосування відповідачем додаткового (повторного) штрафу у розмірі суми податку розрахованого без застосування податкової пільги.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль