Справа № 36315/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. справа № 2а-755/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року

у адміністративні справі № 2а-755/09 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 ПФУ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська про перерахунок та стягнення заборгованості за період з 01 січня 2006 року по 30 травня 2009 року державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), що призначені йому як інваліду ІІ групи через захворювання, пов'язане з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеному до категорії 1 осіб, які постраждали від цієї катастрофи.

Посилаючись на те, що розміри виплачуваних йому пенсій є меншими, ніж установлено Законом № 796-ХІІ, та на відмову ОСОБА_4 ПФУ привести їх у відповідність з останнім, ОСОБА_3 просив визнати дії цього ОСОБА_4 неправомірними і зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши відповідний перерахунок, а також просив нарахувувати і виплачувати йому починаючи з 01.06.2009 року та у подальшому пенсії згідно ст. 50, ст.54, п.2 ст.56, ст.67 Закону № 796-ХІІ та діючих постанов КМУ № 894 і № 1293.

Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська постановою від 23 січня 2006 року позов ОСОБА_3 задовольнив частково, визнав неправомірними дії відповідача в частині нарахування та виплати ОСОБА_3 основної і додаткової пенсії за період з 01 січня 2006 року до 01червня 2008 року, та зобовязав управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок основної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, що були виплачені позивачу у період з 01 січня 2006 року до 01 червня 2008 року, виходячи із розміру основної пенсії не менше восьмикратного розміру мінімальної пенсії за віком та розміру додаткової пенсії не менше 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, а також в частині виплати на користь ОСОБА_3 різниці між розрахованою і виплаченою сумою пенсії за період з 01 січня 2006 року до 01червня 2008 року. В іншій частині позову ОСОБА_3 судом було відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. У апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування судового рішення у справі та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі відповідача доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути частково задоволена з таких підстав.

Частиною другою статті 5 КАС України передбачено, що провадження в адміністративни справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст.100 КАС України, згідно до якої пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частина 2 цієї статті надає право стороні, яка пропустила строк на звернення до суду, відновити пропущений строк у разі, якщо причини, які його спричинили були поважними. Припис наведеної норми щодо розгляду і вирішення справи у разі визнання судом причини пропуску строку звернення до суду поважною стосується саме прийняття судом постанови за результатами розгляду справи, тобто відповідно до встановлених обставин та норм матеріального права. У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку. При цьому такий висновок суду повинен міститися в постанові, прийнятій за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на протязі тривалого часу отримував пенсію по інвалідності та додаткову пенсію як особа, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи у нарахованому відповідачем розмірі, який є меншим ніж це встановлено Законом.

У той же час, до грудня 2006 р. до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилося змін щодо порядку і розміру обчислення державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, і ці норми діяли в тій редакції на яку посилається позивач вимагаючи захисту своїх прав. В такій же редакції статі 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»діяли після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року та до 31.12.2007 року, а також з часу прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп від 22.05.2008 року та до наступного часу.

Позивач звертаючись до адміністративного суду з позовом лише у червні 2009 року, не наводив будь-яких пояснень з приводу того, коли саме він дізнався про порушене право, або про поважність причини пропуску ним річного строку звернення до суду.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду, але суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та не обґрунтував їх в своєму рішенні.

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивач про порушення своїх прав, якщо він вважав їх порушеними, повинен був дізнатися ще під час призначення пенсії та отримання її у розмірі меншому ніж це визначено Законом, а також після визнання неконституційними положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»з 09.07.2007 року та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»з 22.05.2008 року.

Юридична необізнаність позивача не може виправдовувати його звернення до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивача негативних наслідків пропуску ним річного строку звернення до суду за захистом його прав за період 01.01.2006 р. до 01.06.2008 р. Не встановлено також колегією суддів підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачем річного строку звернення до суду.

Таким чином, вимоги позивача в частині захисту його прав за вищезгаданий період не підлягають задоволенню: з підстав пропущення ним річного строку звернення до суду за період з 01.01.2006 року до 01.01.2008 року і з 22.06.2008 року до 01.01.2008 року; та з підстав відсутності права матеріального вимоги - за період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, оскільки у зазначений період часу положення статей 50, 54 зазначеного Закону діяли в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», і лише Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 ці положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»були визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Саме в наведеній частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обговоренню в межах процесуального строку звернення до суду підлягають вимоги позивача щодо захисту його прав лише за період з 01.06.2008 року.

На час звернення позивача до суду, також як і станом на 01.06.2008 року та на час вирішення спору у цій справі в суді першої та апеляційної інстанції положеннями Закону № 796-ХІІ, якими врегульовано підстави та умови призначення державних та додаткових пенсій особам, віднесеним до першої категорії визначено, що: в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком (частина 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ); особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам ІІ групи - у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком (стаття 50 Закону № 796-ХІІ), а згідно зі статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин по цій справі правильно виходив з того, що вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а саме законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Розрахунок пенсій позивачу ОСОБА_4 ПФУ провело виходячи з розміру, установленого чинною на той час постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»(далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1).

Проте, порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. А в пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розмір суми, з якої проводиться розрахунок пенсій, усупереч положенням зазначених статей Закону, причому ця сума не відповідає розмірам мінімальної пенсії за віком.

Доводи відповідача не можна визнати обґрунтованими, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування мінімальної пенсії за віком для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

За наведених обставин, апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України задоволенню у вищенаведеній частині задоволеню не підлягає.

Судом першої інстанції правильно зазначено в оскаржуваній постанові про неможливість зобовязання відповідача вчиняти дії з приводу виплати позивачу пенсії у майбутні періоди, оскільки порушення прав позивача на час вирішення спору ще не відбулося, і не можливо визначитися з питанням, чи будуть виплачуватися у майбутньому відповідні суми позивача та які зміни відбудуться у Закону, що регулює спірні правовідносини.

Разом з тим, враховуючи заявлені вимоги позивача щодо зобовязання відповідача до вчинення певних дій без обмеження певною датою, а також того факту, що пенсія позивачу призначена по життєво, інвалідність 2-ї групи встановлена безстроково, колегія суддів вважає безпідставним зазначення судом першої інстанції кінцевої дати, до якої відповідач зобовязаний провести перерахунок та виплату недоотриманих позивачем сум державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії.

Надане Кабінету Міністрів України статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»право встановлювати розміри соціальних виплат у 2009 році, урядом не використано. До часу постановлення апеляційною інстанцією рішення у цій справі, тобто у період 2009-2010 р.р., законодавцем не встановлювалося будь-яких обмежень щодо застосування визначеного у ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»розміру державної і додаткової пенсії.

Разом з положеннями Закону № 796-ХІІ до наступного часу діє Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року N 523 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року N 666, від 4 березня 2004 року N 268, від 22 вересня 2004 року N 1240 - за яким пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання завдяки Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком (пункти 1, 4 Порядку).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розміру пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Спір у цій справі стосується дій відповідача, які входять до змісту правовідносин, що вже розпочалися та тривають до наступного часу. На законодавчому рівні у період з червня 2008 року та до наступного часу не вносилося зміни до частини 4 статті 54 і статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»стосовно розміру державної та додаткової пенсії інвалідам третьої групи.

Також колегія суддів приймає до уваги тривалість порушень з боку відповідача прав позивачів на отримання пенсії у розмірі визначеному Законом, і позицію УПФ щодо застосування положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та впевненості відповідача про пріоритетність застосування у спірних правовідносинах не норм Закону, а постанов уряду.

За вищенаведених обставин, колегія суддів не вважає за необхідне визначати кінцеву дату нарахування і виплати позивачу державної пенсії по інвалідності виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком, як це визначено ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ і додаткової пенсії, виходячи із 75% мінімальної пенсії за віком, як це визначено статтею 50 Закону № 796-ХІІ.

Неможливість визначення адміністративним судом у цій справі кінцевої дати перерахунку та виплати пенсії позивача свідчать положення ст.2 та ст.162 КАСУ, згідно змісту яких у суду відсутні повноваження на визначення періоду виплати пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ інвалідам зі статусом учасника ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС. Ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень територіального органу ПФУ, і відповідач при внесенні змін до редакції статей ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ не позбавлений права, а й навіть зобовязаний здійснити перерахунок пенсії відповідно до норм чинного законодавства.

Задля відновлення порушених прав позивача, УПФ зобовязаний відповідно до своєї компетенції відновити порушені права та перерахувати йому пенсію починаючи з 01.06.2008 року (в межах річного строку захисту прав). За загальним правилом та за змістом ст.67 Закону № 796-ХІІ розмір раніше призначеної пенсії може бути лише збільшений у звязку з її перерахунком (коригуванням).

Враховуючи що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову у справі в частині й ухвалити в цій частині нове рішення.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року скасувати в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок основної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, що були виплачені ОСОБА_3 у період з 01 січня 2006 року до 01червня 2008 року та відмовити в наведеній частині вимог.

В іншій частині постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її повного тексту.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_5

ОСОБА_6