Справа № 587/920/15-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р.Справа № 587/920/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі Сумської області на постанову Сумського районного суду Сумської області від 27.04.2015р. по справі № 587/920/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі Сумської області

про нарахування допомоги дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2009 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1.) звернувсь до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі Сумської області (далі-відповідач, УПФУ в Сумському районі) про нарахування допомоги дитині війни, в якому просив:відновити пропущений строк для звернення до суду, зобов'язати УПФУ в Сумському районі нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3400 гривні 30 копійок.

27 квітня 2015 року постановою Сумського районного суду Сумської області позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням виплачених сум.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні механізму та умов виплати допомоги особам, які мають статус "дитина війни", прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем постанова суду першої інстанції не оскаржена.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни та за приписами ст.6 цього Закону має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався приписами Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та виходив з того, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. відповідач мав діяти у відповідності з приписами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008р.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у 2008 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.4 ст.9 КАС України, відповідач у 2008 році до позивача безпідставно застосовував постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530, оскільки повинен був діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про неможливість проведення виплат відповідачем з бюджету Пенсійного фонду України та відсутність коштів на виплату зазначеної доплати до пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком визначено лише в ч. 1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір мінімальної пенсії за віком, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки, наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обов'язок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус "дитини війни".

Пенсійний фонд України діє відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої територіальні управління, однак, вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав свої обов'язки, чим порушив права позивача.

Між тим, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 03.12.2009р., в якому просив задовольнити його позовні вимоги з 2006-2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453- IV зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010р.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до суду з адміністративним позовом було встановлено річний строк, позивач не міг бути обізнаний про його скорочення до шести місяців і міг обґрунтовано очікувати на захист свого права в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010р.)

Таким чином, колегія суддів вважає, що після набрання чинності Законом України "Про судоустрій та статус суддів", яким внесено зміни до кодексу адміністративного судочинства України (30 липня 2010 року) строк на звернення до суду з адміністративним позовом, якщо право на звернення до суду виникло до цієї дати, обчислюється з цієї дати при умові, якщо станом на 30 липня 2010 року не збіг строк на звернення до суду, встановлений чинним законодавством, що регулювало відповідні суспільні правовідносини до набрання чинності змін до КАС України.

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі "Мельник проти України" (заява №23436/03), колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 с. 99 КАС України, в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року.

З огляду на вищезазначене, строк звернення до суду по справі регламентовано Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи дату звернення позивача до суду, річний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів вважає, що права позивача підлягають захисту з 03.12.2008 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за період за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 02 грудня 2008 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з прийняттям ухвали про залишенням цієї частини позовної заяви без розгляду, оскільки з позовної заяви та матеріалів справи не вбачається поважних причин пропуску строку на звернення до суду.

Керуючись п. 9 ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі Сумської області задовольнити частково.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 27.04.2015р. по справі № 587/920/15-а скасувати в частинів частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2007 рік - з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік - 22 травня 2008 року по 02 грудня 2008 року та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

Постанову Сумського районного суду від 27.04.2015 по справі №587/920/15-а в частині визнання бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі протиправною та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сумському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2008 рік - 3 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а також відмови в задоволенні позовних вимог в іншій частині, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Спаскін О.А. Сіренко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 09.06.2015 р.