Справа № 5625/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2010 р. справа № 2а-699/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-699/09 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання рішень незаконними, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 01.11.2009 р. без урахування підвищення, встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії що була виплачена позивачу у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 р., з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 01.11.2009 р. з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та виплатити на користь позивача різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що на законодавчому рівні у 2006-2007 р. не було визначено розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується для обчислення підвищення пенсії особам зі статусом «дитини війни», а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не розповсюджується. Також вказує на те, що у 2008 році Державним бюджетом України визначено розмір виплати надбавки до пенсії «Дітям війни», і фінансування виплат за Законом України «Про соціальний захист дітей війни»проводиться із державного бюджету, а не із бюджету Пенсійного фонду України, тому відповідач не вбачає будь-яких порушень законодавства в своїх діях.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу пенсійного фонду щодо забезпечення права позивача отримати недоплачених йому за період 2006-2007 р. сум пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська та має статус «дитини війни», що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), який набрав чинності з 01.01.2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, у період 2006 - 2007 р. УПФУ в Кіровському районі м. Дніпропетровська позивачу не нараховувалося та не виплачувалося визначене ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, і такі дії відповідач вважає такими, що відповідають вимогам Закону, оскільки у 2006-2007 р. дія ст.6 вказаного Закону призупинялася Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»та Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а після винесення Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. фінансування на виплати підвищення до пенсії «дітям війни»не збільшувалося.

Задовольнивши позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з конституційних положень неможливості звуження змісту та обсягу права позивача на державну соціальну підтримку у звязку з прийняттям нових законів чи внесення змін до чинних законів. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 р., № 8-рп-2005 від 11.10.2005 р. та № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для захисту прав позивача та зобовязання його вчинити певні дії по відновленню цих прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками частково.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»останнім пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України від 19 січня 2006 року № 3367-IV внесені зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», відповідно до яких виключено пункт 17 статті 77, а стаття 110 викладена в іншій редакції. Зокрема установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 01 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році не визначив порядку виплати надбавки до пенсії дітям війни, то суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивачки, що стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи апеляційної скарги про те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується дітей війни відповідно до статті 6 Закону, є непереконливим.

Положення статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті мінімального розміру пенсії за віком.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії не може братися до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобов'язань, покладених на управління законодавством.

Приймається до уваги встановлений судом першої інстанції та підтверджений матеріалами справи факт протиправності бездіяльності відповідача, та його позицію під час судового вирішення спору, а також невиконання ним обовязків розясненні особам, що перебувають у них на обліку, про належні їм за Законом підвищення до пенсії та інші виплати, і про внесення змін до положень чинного законодавства, які стосуються цих осіб.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили правомірність його дій щодо відмови в перерахунку та виплати підвищення до її пенсії як дитині війни.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, положення Закону та рішення Конституційного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково визнав право позивача на підвищення пенсії за 2006 рік, оскільки таке право у позивача виникло лише з 09 липня 2007 року відповідно до вимог статті 6 Закону, дія якої була відновлена після постановлення Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. В наведеній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення.

В частині вирішення спору щодо захисту права позивача за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 01.11.2009 р. в цій частині судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2009 року - скасувати в частині визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року та в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та виплатити на користь позивача різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року та в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у періоди з 02.04.2006 року по 31.12.2006 року відмовити.

В іншій частині постанову Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців починаючи з наступного дня після виготовлення повного тексту постанови.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3