Справа № 826/1606/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ К/800/35898/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (суддя-доповідач), Загороднього А.Ф., Зайцева М.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року

у справі №826/1606/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ама Фрейт Україна»

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ама Фрейт Україна» (далі - ТОВ «Ама Фрейт Україна») звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 жовтня 2013 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2014 року у задоволенні адміністративного позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Ама Фрейт Україна» задоволено.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2014 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2013 року №.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ДПІ подала касаційну скаргу, в якій просила його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглядається відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки 25 вересня 2013 року ДПІ складено акт № 526/26-54-22-01-10/32663455 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Еліс» та ПП «Еліс Транс Сервіс» за період з 1 квітня 2010 року по 1 квітня 2013 року, згідно з яким позивачем порушено вимоги п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого ним занижено суму податку на додану вартість (далі - ПДВ), який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, у сумі 154 258,00 грн.

Зі змісту зазначеного акта убачається, що контролюючий орган дійшов до такого висновку внаслідок аналізу господарських взаємовідносин ТОВ «Ама Фрейт Україна» з ПП «Еліс Транс Сервіс» та ТОВ «Елтіс» з урахуванням висновків актів відповідних державних податкових інспекцій про неможливість проведення зустрічних звірок ПП «Еліс Транс Сервіс» та ТОВ «Елтіс» за періоди, протягом яких вказані підприємства здійснювали господарські відносини з позивачем щодо придбання останнім транспортно-експедиційних послуг.

На підставі акта перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 185 499,00 грн., в тому числі на 154 258,00 грн. за основним платежем та на 31 241,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи письмових заявок на адресу вищевказаних контрагентів із зазначенням змісту та обсягу конкретної послуги згідно умов укладених договорів.

Задовольняючи позовні вимоги, колегія суддів апеляційного суду вважала, що вимоги позивача підтверджені належними та допустимими доказами і зазначила, що у спірних правовідносинах позивачем виконані всі передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит, оскільки на момент здійснення господарських операцій контрагенти були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, господарські операції оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними та відповідно підтверджені виданими контрагентами актами здачі-прийняття робіт та податковими накладними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Ама Фрейт Україна» (Експедитор-1) та ПП «Еліс Транс Сервіс» (Експедитор-2) укладено договір від 05 квітня 2011 року № 42/11Ф про надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні предметом якого є відносини сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, наданих Експедитору-2 Експедитором-1 для організації перевезень автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученнях (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 зазначеного договору, конкретні умови по кожному замовленню обговорюються в Заявці (Додаток №1 до даного договору), що є невід'ємною частиною даного договору. Допускається отримання Заявки по факсимільному зв'язку або по електронній пошті (E-mail). У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов даного договору, пріоритетними є умови, вказані в Заявці. В Заявці вказуються: - дата та точні адреси завантаження/розвантаження та митного оформлення; - дані про вантаж: кількість, вага брутто, пакування, розмір; - митниці пунктів перетину кордону; - маршрут руху; - сума ставки за здійснення перевезень (з розрахунку за один транспортний засіб); - рухомий склад, що вимагається; - додаткові інструкції; - термін оплати.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1, Експедитор-2 зобов'язаний письмово підтвердити прийняття Заявки до виконання.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що оплата послуг Експедитору-2 здійснюється Експедитором-1 на розрахунковий рахунок Експедитора-2 на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії CMR з печатями про отримання вантажу та оригіналів рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт, якщо інше не оговорено в підписаній заявці. Ксерокопія CMR або ТТН завіряється підписом уповноваженої особи та оригінальною печаткою Експедитора-2.

Також, аналогічний за змістом та умовами договір про надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні від 03 січня 2012 року №3/12Ф було укладено між ТОВ «Ама Фрейт Україна» (Експедитор-1) та ТОВ «Елтіс» (Експедитор-2).

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем долучено до адміністративного позову акти здачі-прийняття виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення та податкові накладні, які також надавались позивачем до перевірки.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-Х11 (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі статтею 1 Закон № 996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами ПК України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем первинні документи за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, тому на підставі отриманих податкових накладних та інших первинних документів підприємство обґрунтовано віднесло суми до податкового кредиту.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутність заявок про надання послуг свідчить про ненадання таких послуг є безпідставним і не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено наявність таких заявок, що містять підписи представників сторін договорів.

Відповідач не надав суду доказів визнання податкових накладних недійсними. Недоліків в їх оформленні в ході перевірки виявлено не було. Крім того, податковим органом не наведено будь-яких доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній

М.П. Зайцев