Справа № 21503/09
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2010 р. справа № 2а-268/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про оскарження бездіяльності відповідача та перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги Дітям війни,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок позивачу надбавки до пенсії згідно з ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні. Крім того, мінімальний розмір пенсії за віком, визначений відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач по справі має статус дитини війни, а тому, відповідно, має право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України Про соціальний захист дітей війни№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), який набрав чинності з 01.01.2006 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, яким протягом 2006 - 2007 років підвищення до пенсії позивача відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. не проводилося, з 01.01.2008 виплачувалось в розмірі , передбаченому Законом України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а з 22.05.2008 р. в розмірах, передбачених Постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 р.

Відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнидітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач звернувшись до суду за захистом свого порушеного права 25.03.2009 року не навів поважності пропуску річного строку звернення до суду. А тому суд правомірно відмовив у задоволені вимог позивача про захист прав на отримання підвищення до пенсії у 2007 році з посланням на неповажність причин пропуску позивачем річного строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позов в частині зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату передбаченого ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки право позивача на отримання щомісячно пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. - підтверджено Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України і пункту 3 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, що змінювали розмір підвищення пенсії дітям війни.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність був встановлений відповідно: з 01.01.2008 року - 470 грн., з 01.04.2008 року - 481 грн., з 01.07.2008 року - 482 грн., з 01.10.2008 року - 498 грн.

Відповідно до ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд України, в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що з часу ухвалення рішення Конституційним Судом України, Управління Пенсійного фонду протиправно не здійснювало виплати підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги постанову КМУ від 28.05.2008р. №530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом України Про соціальний захист дітей війни, а не підзаконним нормативно-правовим актом Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530.

Управління Пенсійного фонду помилково вважає неможливим застосування мінімального розміру пенсії, визначеного відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії, встановленого законом, не є приводом для відмови в реалізації позивачем конституційних гарантій права на підвищення до пенсії в розмірі, встановленому законом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про прожитковий мінімум, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України, в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином при визначені розміру підвищення до пенсії, Управління Пенсійного фонду зобовязано застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Тому колегія суддів вважає, що наявність такої норми матеріального права (ч.3 ст.28 Закону N 1058-IV) та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнине залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людиниє джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків ( справа Кечко проти України, рішення від 08.11.2005р.).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий Д.В.Чепурнов

Судді: М.В.Мірошниченко

ОСОБА_2