Справа № 22330/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2010 р. справа № 2а-84/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2009 року

у адміністративній справі 2а-84/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної про стягнення одноразової допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2009 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1, визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки в розмірі меншому, ніж це визначено статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за зобовязано Управління донарахувати і виплатити позивачу недоотриману ним у 2007 р. та 2008 р. суму допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, та про ухвалення нового рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження постанови, повноту зясування обставин у справі і правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 обґрунтовано неможливістю звуженням прав позивача, що визначені спеціальним Законом та гарантовані Конституцією України. Відмовляючи у задоволені вимог позивача в частині захисту його прав на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному Законом у 2006 році, суд виходив з пропуску позивачем строку звернення до суду, а відмова у задоволені вимог позивача за 2009 році мотивована судом правомірністю дій відповідача.

Колегія суддів не може погодитися у повному обсязі з вищенаведеними висновками суду першої інстанції і вважає їх помилковими та такими, що не відповідають вимогам закону, з огляду на наступне

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам при розгляді справи необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»встановлено, що інвалідам другої групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до частини 7 цієї статті, визначається на момент її виплати.

Нормою статті 62 зазначеного Закону передбачено встановлення Кабінетом Міністрів України порядку застосування цього Закону, а не розмірів компенсаційних виплат. Зазначеним Законом Кабінет Міністрів України не уповноважено зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги та змінювати розмір допомог на оздоровлення, встановлені Законом.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу, як інваліду 2-ї групи зі статусом особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії (а.с.5), Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська щорічно виплачується допомога на оздоровлення. Так, за 2006 рік, позивачу виплачена вказана допомога в сумі 120 грн у червні 2006 року; за 2007 рік, позивачу виплачена допомога на оздоровлення в сумі 120 грн у березні 2007 року; за 2008 рік виплачено допомогу на оздоровлення в сумі 120 грн. 15 травня 2008 року; і за 2009 рік вказана допомога виплачена позивачу у січні 2009 року в сумі 120 грн. (а.с.21, 67).

Дія абзацу четвертого частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України № 3235-IV від 20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України, що свідчить про правомірність дій УПСЗН при визначенні позивачу суми допомоги на оздоровлення за 2006 р., а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню не з підстав пропущення ним строку звернення до суду, а з підстав відсутності права матеріальної вимоги та відсутності протиправності дій відповідача у цій справі.

Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом на 2007 рік зупинена дія частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 зазначені положення Закону Україна «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними а норма статті Закону, якою було визначено розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 2-ї групи у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відновлена своєю дією з 09.07.2007 року.

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»внесено зміни до статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та викладено її в наступній редакції: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни, внесені до ст. 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Виходячи із завдання адміністративного судочинства на адміністративні суди покладено обов'язок при оскарженні рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є органи соціального захисту населення, перевіряти оскаржувані рішення, дії або бездіяльність на їх відповідність певним критеріям, визначеним ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіряючи правомірність дії органів соціального захисту населення щодо здійснення виплат щорічної грошової допомоги на оздоровлення, застосовується законодавство, яке діяло на час їх вчинення, виходячи з наступного.

У період виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2007 рік у березні, та за 2008 рік 15.05.2008 року конкретний розмір разової щорічної допомоги на оздоровлення, особам, які постраждали, внаслідок ліквідації на Чорнобильської АЕС, був встановлений певними нормами Законів України Про Держаний бюджет України на 2007 рік та на 2008 рік

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначений період, виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено чинним законодавством України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах, встановлених статтею 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов'язку здійснити виплату щорічної допомоги на оздоровлення, особам, які отримали таку допомогу протягом 01.01.2007 року - 09.07.2007 року та 01.01.2008 року - 22.05.2008 року, у розмірах встановлених законом про державний бюджет.

Протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обов'язок щодо їх виплати.

З наведених вище підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки виплата разової грошової допомоги на оздоровлення у 2007 р. та у 2008 році здійснена відповідачем до прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 року № 6-рп та від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008.

Разом з тим, підлягають на думку колегії суддів вимоги позивача про захист його прав за 2009 рік, оскільки згідно до ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік»Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не встановлює конкретний розмір разової щорічної допомоги на оздоровлення для осіб зі статусом постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати.

На час виплати позивачу у січні 2009 року Кабінет Міністрів України не скористувався своїм правом та не прийняв нормативний акт, яким бі було встановлено на 2009 рік розміри соціальних виплат чорнобильцям

Таким чином, на підставі вищенаведеного колегія судів дійшла висновку, що першої інстанції при вирішені спору у цій справі невірно застосував до спірних відносин норми ст. 48 Закону України "Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 09 червня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська стосовно нарахування ОСОБА_1 за 2009 рік одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м.Дніпропетровська донарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, розрахованої відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пяти мінімальних заробітних плат, встановлених розміром на час виплати та за відрахунком отриманої ОСОБА_1 суми допомоги у січні 2009 року

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з моменту виготовлення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2010 року

Головуючий : Сафронова С.В.

Судді: Поплавський В.Ю.

ОСОБА_2