Справа № 14815/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2010 р. справа № 2а-5/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги

ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними щодо відмови в перерахунку пенсії та додаткової пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та додаткової пенсії згідно зі статтями 50 та 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі по тексту Закону №796) з січня 2005 року, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 76474,26 грн. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та додаткової пенсії, зобовязати відповідача виплатити недоотриману основну та додаткову пенсії згідно зі статтями 50 та 54 Закону №796 у сумі 115151 грн.; зобовязати відповідача виплатити компенсацію за не отримані своєчасно основну та додаткову пенсії у сумі 80071 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2009 року з урахуванням ухвали суду про усунення описки від 22 квітня 2009 року позовні вимоги задоволені частково: визнана неправомірною бездіяльність відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу, зобовязано відповідача провести перерахунок позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2007 року по 31 січня 2008 року з урахуванням сум, що ним отримані. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, сторони подали апеляційні скарги, в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач в апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду, та прийняти нову постанову суду про задоволення позовних вимог, а саме: поновити права позивача щодо отримання додаткової та основної пенсії довічно згідно ст. ст. 50,54 Закону №796 з 01 січня 2005 року, визнати дії відповідача протиправними, зобовязати відповідача виплатити недоотримані основну та додаткову пенсії з 01 січня 2005 року по 01 квітня 2009 року відповідно до ст. ст. 50,54 Закону №796 у сумі 115 151 грн., зобовязати відповідача виплатити компенсацію за неотриманні своєчасно основну та додаткову пенсії згідно ст. ст. 50,54 Закону №796 у сумі 80071 грн.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії визнаний інвалідом ІІ групи.

Позивач звернувся до відповідача, де перебуває на обліку як пенсіонер, з заявою про нарахування державної та додаткової пенсії у розмірах, встановлених статтею 50 та статтею 54 Закону №796, але в проведенні перерахунку пенсії позивачу було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами першої групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі - 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, а особам, які є інвалідами третьої групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів першої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком, другої групи - 8 мінімальних пенсій за віком, а для інвалідів третьої групи - не нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 28 Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»було внесено наступні зміни до ст. ст. 50, 54 Закону №796:

- текст статті 50 було викладено в такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами"»,

- частину третю і четверту статті 54 замінено чотирма частинами такого змісту:

"У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по I групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по I групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по I групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам - 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника, визначеної згідно із зазначеною статтею, що розподіляється між ними рівними частками.

До непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами".

У зв'язку з цим частину п'яту вважати частиною сьомою;»

Наявність права у позивача на призначення пенсії та додаткової пенсії в розмірах передбачених ст. ст. 50, 54 Закону №796 є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо неправомірності дій відповідача при визначенні розміру пенсій позивачу виходячи з положень Постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача, тоді як застосуванню підлягає частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач безпідставно посилається на частину п'яту статті 54 Закону №796, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, посилання відповідача на положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Оскільки, згідно з даними положеннями, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону №796.

Безпідставним є також посилання відповідача на відсутність коштів, для забезпечення виплати зазначених пенсій в таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону №796, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачам повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованими є також висновки суду першої інстанції щодо неправомірності відмови відповідача у перерахунку пенсій у разі встановлення для осіб, які втратили працездатність, розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з наведених вимог законодавства захисту підлягають порушені пенсійні права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з січня 2007 року, тому суд першої інстанції правильно зобов'язав суб'єкта владних повноважень перерахувати пенсію позивача та додаткову пенсії, що призначені на підставі статі 54 Закону №796, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування йому пенсії, як інваліду, який постраждав в наслідок Чорнобильської катастрофи 10 грудня 2007 року (а.с. 70), та те, що позивач у 2008 році отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що підтверджується його заявою про призначення/перерахунок пенсії від 31 січня 2008 року (а.с. 217) та розпорядженням 135054 від 31.01.2008р. (а.с. 212).

Оскільки з 01 січня 2008 року по 31 січня 2008 року ст. ст. 50, 54 Закону №796 діяли у редакції Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI та на цей час не були визнані неконституційними, суд першої інстанції безпідставно зобовязав відповідача провести позивачу перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог за 2005-2006 роки та з лютого 2008 року, проте безпідставно задовольнив вимоги за період до 10 грудня 2007 року, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні цих позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивач щодо стягнення компенсації за не отриману своєчасно основну та додаткову пенсії.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо встановлення абсолютного розміру основної та додаткової пенсії на підставі статей 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" задоволенню не підлягають, оскільки це віднесено до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України і не віднесено до компетенції судів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2007 року по 10 грудня 2007 року, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 01 січня 2007 року по 10 грудня 2007 року та за період з 01 січня 2008 року по 31 січня 2008 року та відмовити в задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2007 року по 10 грудня 2007 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести перерахунок ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи, у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 10 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком, а також за період з 01 січня 2008 року по 31 січня 2008 року з розрахунку державної пенсії у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 30 березня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2