Справа № 21445/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2010 р. справа № 2а-87/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Вигулярної Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-87/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по виплаті матеріальної допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено строк для звернення до адміністративного суду, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації в частині відмови провести перерахунок державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та стягнуто з відповідача на користь позивачки недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»на онуку ОСОБА_2 за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. в сумі 1974,38 грн. В решті позовних вимог судом відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в сумі 9926,32 грн.

Апеляційна скарга позивачки мотивована безпідставністю висновків суду в частині відмови в позові щодо зобовязання здійснення перерахунку розміру та стягнення заборгованості по виплатам допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.04.2007 р. по 08.07.2007 р., а також з 01.01.2008 р. по 28.04.2009 р.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є відмова територіального органу праці та соціального захисту населення у перерахунку та виплаті позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі мінімального розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років щомісячно за період з квітня 2007 року по квітень 2009 року

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації у звязку з народженням онуки 28.04.2006 року, і у період 2007 р. їй відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а у 2008 р. у розмірах відповідно до ст.15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми»зі змінами, внесеними Законом України

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімями з дітьми» та Закону «Про Конституційний Суд України», а також висновків Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державою соціальний захист та обовязку держави в особі відповідача забезпечити належний її матеріальний рівень.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині неправомірності дій відповідача та підтвердження права позивачки на отримання щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, починаючи з 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено змістом Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати вказаного виду допомоги.

Колегія суддів підтримує наведене в оскаржуваному рішенні обґрунтування суду першої інстанції щодо преюдиціальності рішення Конституційного суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норми Закону, що визнаний неконституційним. Суд першої інстанції правильно встановив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. відповідач при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинен був керуватися положеннями ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тобто виходячи із розміру, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Наведені висновки суду першої інстанції узгоджуються з приписами ч.2 ст.150 Конституції України, відповідно якої до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України, а ухвалені Конституційним Судом України рішення з питань, передбачених цією статтею, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та для скасування рішення суду першої інстанції чи прийняття нової постанови про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення та для відмови у задоволені позову з підстав помилкового розуміння відповідачем норм чинного законодавства.

Наведені відповідачем в клопотанні доводи щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду за захистом своїх прав, колегія суддів не вважає підставою для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного

Відповідач по справі був обізнаний про надходження до провадження суду адміністративного позову ОСОБА_1, письмових заперечень проти позову до суду відповідачем не подавалося, а під час розгляду позову в суді першої інстанції представник відповідача не заперечував проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до положень частини 1 статті 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду та не може відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін по справі.

Відповідач не був позбавлений можливості в письмових запереченнях до апеляційного суду, навести обставини у тому числі і щодо обізнаності позивачки про порушення своїх прав.

Неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обовязків та неналежне користування своїми правами під час розгляду справи в суді першої інстанції не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача донарахувати та виплатити на користь позивачки конкретно визначеної суми недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

У разі протиправної бездіяльності відповідача призначити та донарахувати допомогу по догляду за дитиною до трьох років, суд має зобов'язати відповідача вчинити певні дії. Тобто суд, встановивши порушення відповідачем закону при визначенні розміру допомоги, повинен примусити субєкта владних повноважень до належного виконання ним обов'язку щодо призначення та донарахування сум допомоги.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Згідно до вимог ст.ст.2,11,162 КАС України спосіб захисту, обраний судом, не обовязково має збігатися з тим, що запрошувалося позивачем у позовних вимогах. Суд може змінити чи уточнити його формулювання, а в необхідних випадках і вийти за межі позовних вимог застосовувати спосіб захисту з метою повного захисту прав, свобод чи інтересів особи, про захист яких вона просить, але в межах визначених КАС України повноважень.

Враховуючи, що повноваження визначення суми заборгованості відповідача перед позивачкою по даному виду допомоги належать виключно субєкту владних повноважень, яким допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму визначеного для дітей віком до 6 років за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивачки, яке було підтверджено судом. А саме, зобовязати відповідача до вчинення певних дій, тобто до призначення, донарахування та виплати позивачці недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день виплати допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. включно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачки стосовно стягнення конкретно визначеної суми допомоги та для відмови у задоволені позову в цій частині, з прийняттям нової постанови в цій частині вимог про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 1974,38 грн.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації недоотриманої суми щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі 1974,38 грн.відмовити.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації донарахувати і забезпечити виплату ОСОБА_1 недоотримані нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року суми державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розрахованої відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з липня по грудень 2007 року, за виключенням отриманих ОСОБА_1 у цей період сум допомоги.

В іншій частині постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року щодо визнання протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації з не нарахування та не виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4