Справа № 34689/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2010 р. справа № 2а-2140/09/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-2140/09/1170 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання неправомірними дії посадових осіб, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії посадових осіб Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ щодо винесення наказу від 05 липня 2008 року № 129 о/с «По особовому складу»- неправомірними, визнати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ із посади викладача-методиста навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 липня 2008 року - недійсним, скасувати наказ від 05 липня 2008 року № 129 о/с «По особовому складу»та зобов'язати відповідача поновити на службу в органи внутрішніх справ на посаду викладача-методиста навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії посадових осіб Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ щодо винесення наказу від 05 липня 2008 року № 129 о/с «По особовому складу», визнано недійсним рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ із посади викладача-методиста навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 липня 2008 року, скасовано наказ Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 05 липня 2008 року № 129 о/с «По особовому складу»та зобов'язано Кіровоградський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ поновити ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ на посаду викладача-методиста навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неповне зясування судом обставини у справі, які мають значення для вирішення справи. А саме, вказує на відсутність порушень з боку відповідача вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991, № 114, оскільки позивач був звільнений в короткі строки на підставі поданого ним рапорту про звільнення за власним бажання, у зв'язку зі зміною місця мешкання. На рапорті позивача була службова відмітка керівника відділу по роботі з персоналом, про те що 03.07.08 проведено з ОСОБА_1 бесіду, щодо продовження ним служби в ОВС, але ОСОБА_1 наполягає на звільненні. Тобто, у керівництва інституту не було підстав для відмови позивачу у звільненні зі служби за власним бажанням, рапорт про небажання звільнятися зі служби позивачем не подавався. У звязку з неявкою позивача до відділу по роботі з персоналом для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, йому на адресу батьків у жовтні 2008 року направлявся письмовий лист, у відповідь на який, позивач письмово повідомив про відсутність можливості зявитися у звязку з перебуванням за межами міста і просив направити йому трудову книжку та виписку з наказу про звільнення рекомендованим листом. Крім того, відповідач вказує на те, що при вирішенні справи судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст.99 та ст.100 КАС України.

Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує на безпідставність врахування судом представленої позивачем під час судового розгляду довідки з Помічнянської міської ради Добровеличківського району від 11.08.2009 року про перебування ОСОБА_1 з 17.11.2008 року до 30.01.2009 року в м. Помічна Добровелечківського району Кіровоградської області у звязку з доглядом за хворою бабусею, Немотивованим відповідач вважає судове рішення в частині визнання недійсним рапорту ОСОБА_1 про звільнення з ОВС за власним бажанням та в частині визначення встановленим факту не повідомлення позивача про його звільнення і не ознайомлення його з оскаржуваним ним наказом.

За вищенаведених обставин, апелянт просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2009 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, що зявилися в судове засідання апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що предмет спору по цій справі стосується звільнення позивача з органів МВС у запас Збройних Сил за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що 01 липня 2008 року начальником ВРП Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ було видане ОСОБА_1 направлення на медичне обстеження до поліклініки УМВС в Кіровоградській області для проходження військово-лікарської комісії на придатність до вступу на навчання в магістратуру Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ, де з 01 по 07 липня 2008 року позивач проходив медичний огляд. Також суд урахував, що 09 липня 2009 року заступником начальника Відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області СВБ ГУБОЗ МВС України у ОСОБА_1 було відібрано пояснення, в якому зазначено місце роботи та посада позивача - викладач-методист навчально-методичного відділу. що підтверджується відповідним направленням та карткою медичного огляду вступника до навчального закладу (а.с. 5-7).

Таким чином, підставою для задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 стало те, що у останнього не було наміру звільнитися за власним бажанням, також як і не було поважних причин звільнення, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Прийнято було судом до уваги пояснення позивача, згідно яких він не був повідомлений про своє звільнення та не був ознайомлений з наказом від 12.11.2008 року, а відповідачем не було представлено доказів на спростовування зазначених тверджень позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки під час вирішення позову ОСОБА_1 судом першої інстанції не було добуто беззаперечних доказів того, що 03 липня 2008 року позивач написав рапорт на звільнення за власним бажанням не з власної ініціативи, а під тиском з боку керівництва Кіровоградського юридичного інституту ХНУВС, також як і не було добуто доказів того, що позивач не мав наміру звільнятися за власним бажанням.

Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію»та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (далі по тексту Положення) і іншими нормативними актами.

Відповідно до п. «ж»ст.64 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні виниклого по цій справі спору між ОСОБА_1 та керівництвом Кіровоградського юридичного інституту ХНУВС, суд першої інстанції повинен був виходити з встановлених обставин справи, та зобов'язаний був об'єктивно надати оцінку діям відповідача з огляду на критерії визначені ч.3 ст.2 КАС України, чого ним зроблено не було.

Так судом першої інстанції не враховано, що підставою для звільнення ОСОБА_1 був написаний ним власноручно рапорт від 03.07.2008 року про звільнення за власним бажанням у звязку зі зміною місця мешкання, який він написав добровільно, без примусу, підписав та подав на імя проректора ХНУВС начальника Кіровоградського юридичного інституту ОСОБА_2 (а.с.27). На вказаному рапорті містяться записи начальника навчально-методичного відділу КЮІ ХНУВС ОСОБА_3 і першого заступника начальника КЮІ ХНУВС ОСОБА_4 про відсутність заперечень стосовно звільнення ОСОБА_1, а також запис заступника начальника інституту з кадрового забезпечення ОСОБА_5 стосовно проведення 03.07.2008 р. з ОСОБА_1 бесіди про продовження ним служби в ОВС, при якій ОСОБА_1 наполягав на звільненні..

У звязку з поданим ОСОБА_1 рапортом про звільнення за власним бажанням з 03.07.2008 року та поданням про звільнення позивача від 03.07.2008 р., було проведено атестування за період роботи позивача з березня 2005 року по червень 2008 року, за висновками якого ОСОБА_1 відповідає займаній посаді. Наведені в атестаційному листі обставини та висновки атестаційної комісії, що датовані 05.07.2008 р. (а.с.40-41) були враховані при прийнятті Наказу проректора ХНУВС - начальника Кіровоградського юридичного інституту від 05.07.2008 р. № 129 о/с «по особовому складу»про звільнення ОСОБА_1 з органів МВС у запас Збройних Сил України за пунктом «ж»64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05 липня 2008 року (а.с.13).

Колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, щодо причин що могли мати місце при розгляді його рапорту про звільнення зі служби по власному бажанні (примус зі сторони прямих та безпосередніх командирів, начальника, що має право вирішувати питання про звільнення позивача зі служби в запас, подання рапорту всупереч власного волевиявлення, подання рапорту заднім числом) оскільки позивач належними доказами це не підтвердив і таких доказів судом першої інстанції не здобуто.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що фактичні дії позивача як в момент написання рапорту (а.с.27) так і під час отримання повного грошового розрахунку, і в момент подання ним в адресу відповідача заяви від 23.10.2008 р. (а.с.29) стосовно направлення його трудової книжки, приписного свідоцтва та виписки з наказу про звільнення отримання копії наказу про звільнення рекомендованим листом на адресу м.Кіровоград вул.Кропивницького 14-31, у звязку з його знаходження за межами міста Кіровограда та відсутністю у нього з цих підстав можливості зявитися до кадрового забезпечення КірЮІ ХНУВС - мали в наявності усі складові вольового процесу - потребу, установку, мотивацію та ціль небажання позивача проходити службу в органах внутрішніх справ.

При цьому суд першої інстанції повинен був оцінити всі обставини, що передували та супроводжували дії позивача, у тому числі і те, що після прийняття відповідачем за поданим рапортом від 03.07.2008 р., наказу про звільнення № 129 о/с від 05.07.2008 р., та добового чергування 06.07.2008 р. відповідно до раніше складеного і затвердженого керівництвом інституту графіку чергувань, позивач не виходив на службу та не приступав до виконання своїх службових обовязків, що відповідно свідчить про відсутність у нього наміру продовжувати службу в органах внутрішніх справ.

При цьому, позивач ніяким чином не пояснив причини його не виходу на службу у період з 07.07.2008 року по день отримання ним листа від 06.10.2008 р. про необхідність його явки до відділу кадрового забезпечення Кіровоградського юридичного інституту ХНУВС для оформлення матеріалів звільнення та отримання трудової книжки (а.с.28) та в подальшому.

Судом першої інстанції також при задоволені позову ОСОБА_1 не надано оцінки вищенаведених обставинам та не обґрунтовано поважність причин невиходу позивача на службу на протязі тривало часу, починаючи з 10.07.2008 року до часу отримання ним 17.11.2008 р. трудової книжки і наказу про звільнення. Не враховано судом першої інстанції зміст заяви позивача від 23.10.2008 р. (а.с.29) який свідчить про намір ОСОБА_1 отримати від відповідача по пошті трудову книжку, приписне свідоцтво та виписку з наказу про звільнення, а відповідно свідчить і про відсутність у позивача наміру продовжувати працювати в Кіровоградському юридичному інституті ХНУВС

Також, суд першої інстанції по суті погоджуючись з тим що позивач подав рапорт власноруч, без примусу 03.07.2008 р., вказуючи час з якого просить його власне бажання задовольнити, не врахував, що у такій формі позивач як і кожна з осіб прийнятих на службу має право, вказуючи на небажання продовжувати проходити службу в органах внутрішніх справ, вимагати задовольнити його волевиявлення.

Суд не звернув увагу що специфіка правовідносин, щодо проходження служби, звільнення зі служби окремих службовців, в тому числі таких до яких належав позивач, наділяє таку категорію суб'єктів правом проходити службу на засадах добровільності, користуватися усіма соціально-економічними, політичними та особистими правам, до яких також належить право самостійно вирішувати питання продовження, або звільнення зі служби, правами що гарантують заборону обмеження прав і свобод, в тому числі на звільнення зі служби (припинення служби) за власним бажанням, що зокрема визначено пп.3.4 розділу 1, п.10 розділу ІІ Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ №114 від 29.07.1991 р.

У даному випадку колегія суддів вважає, що позивач вибрав для себе відповідний засіб досягнення цілі - подання рапорту про небажання проходити службу в органах внутрішніх справ з окремо та самостійно визначеної ним дати.

Наведені в оскаржуваній постанові суду першої інстанції обґрунтування, які і стали підставою для задоволення позову ОСОБА_1, на думку колегії суддів не свідчать про будь-який фізичний та/або психологічний тиск на позивача з метою спонукання останнього написати рапорт на звільнення за власним бажанням і позивач не надав жодних доказів здійснення на нього такого впливу.

З огляду на постанову суду першої інстанції колегія суддів вважає також, що при прийняті постанови судом не взято до уваги вимоги ч.3 ст.2 КАС України, зокрема судом першої інстанції не перевірено: чи діяв суб'єкт владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких було спрямоване рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій при звільненні позивача ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням, а доводи позивача не знаходять свого підтвердження.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не відповідає вимогам ст.ст. 2, 10, 11, 71, 72, 86, 138, 159, 161-163 КАС України, прийнята з порушенням норм процесуального права, і доводи апеляційної скарги її спростовують.

Колегія суддів вважає, що під зазначеною в п. «ж»ст. 64 Положення обставиною «при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків», слід розуміти наявність поважних причин як об'єктивного так і суб'єктивного характеру. Написання позивачем рапорту на звільнення за власним бажанням за відсутності тиску на нього, про що зазначено вище, свідчить про небажання ОСОБА_1 надалі проходити службу в органах внутрішніх справ, зокрема, на посаді викладача-методиста відділу Кіровоградського юридичного інституту ХНУВС, тобто в даному випадку позивач реалізував, крім іншого, право на працю, встановлене ст. 43 Конституції України, відповідно до частини 1 якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Крім того, колегією суддів апеляційної інстанції в судовому засіданні зясовано, що після виконання відповідачем постанови суду першої інстанції в частині негайного виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді викладача-методиста навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ позивач не приступив до виконання службових обовязків та не виходить на службу до наступного часу, що колегія суддів оцінює як підтвердження факту небажання позивача продовжувати службу в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів не приймає доводів позивача про порушення відповідачем законодавства при звільненні його з 05.07.2008 р. за поданим ним 03.07.2008 р. рапортом, оскільки: по-перше, Положення не містить імперативної норми про те, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитись із служби за власним бажанням, повинні бути звільнені наступного дня після закінчення тримісячного строку після попередження ними керівництва про бажання звільнитись, а встановлює лише обов'язок працівника попередити керівництво про звільнення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, сам же наказ про звільнення за наявності достатніх підстав для цього та відсутності перешкод може бути винесений і до закінчення тримісячного строку після подання рапорту, тому звільнення позивача за поданним ним рапортом про звільнення за власним бажанням не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу та про відсутність підстав для звільнення його в день проведення атестаціх за поданням про звільнення позивача; по-друге, враховуючи рапорт позивача від 03.07.2008 року, його вимога шляхом винесення наказу про звільнення була задоволена в розумний строк; по третє, добове чергування позивача 06.07.2008 р. відповідно до раніше складеного і затвердженого керівництвом інституту графіку чергувань, що до речі було оплачено позивачу і позивач отримав кошти за цей день чергування, не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу та про відсутність підстав для звільнення позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ правомірно, з дотриманням законодавства. Тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Безпідставними також є висновки суду першої інстанції щодо поважності причини пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки трудову книжку та виписку з наказу про звільнення позивач отримав 12 листопада 2008 року, а з 17 листопада 2008 року по 30 січня 2009 року знаходився за межами м. Кіровограда та доглядав хвору бабусю. Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що позивач починаючи з 07.07.2008 року не виходив на службу і його звільнення відбулося на підставі поданого ним рапорту від 03.07.2008 р. При цьому, позивач не подавав в адресу керівництва інституту іншого рапорту чи заяву про намір продовжувати службу і з проханням не приймати до уваги раніше поданий ним 03.07.2008 р. рапорт про звільнення за власним бажанням.

Факт видачі начальником ВРП Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ позивачу ОСОБА_1 01 липня 2008 року направлення на медичне обстеження до поліклініки УМВС в Кіровоградській області та проходження позивачем з 01 по 07 липня 2008 року медичного огляду не може бути підтвердження відсутності у позивача наміру проходити службу в органах внутрішніх справ та відповідно не може слугувати підставою для поновлення позивача на посаді, оскільки вказане направлення було видано позивачу до дня написання ним рапорту і наявність такого направленні та факт проходження позивачем військово-лікарської комісії свідчать лише про намір ОСОБА_1 вступити до навчального закладу для навчання в магістратурі Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ.

Також, не є підтвердженням протиправності дій та наказу відповідача той факт, що позивач при наданні 09 липня 2009 року пояснень заступнику начальника Відділу внутрішньої безпеки в Кіровоградській області СВБ ГУБОЗ МВС України стосовно дорожньо-транспортної пригоди, зазначав місцем своєї роботи та посад - викладач-методист навчально-методичного відділу Кіровоградського юридичного інституту

Таким чином, враховуючи вищенаведене та керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2009 року скасувати .

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання неправомірними дії посадових осіб - відмовити

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця починаючи з наступного дня після виготовлення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_6

ОСОБА_7