Справа № 41612/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-1241/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2009 року

у адміністративній справі № 2а-1241/09 за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії про зобовязання нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни», -

в с т а н о в и л а :

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2009 року частково задоволено позови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії і зобовязано відповідача здійснити позивачам перерахунок підвищення пенсій, як особам, що мають статус «дитини війни»в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням виплат, що вже були здійснені, починаючи з 20 липня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В задоволені інших вимог позивачів судом відмовлено.

Вказана постанова суду оскаржена Управлінням Пенсійного фонду України в м.Олександрії з підстав порушення норм матеріального права. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії донарахувати та виплатити на користь позивачів суму недоплаченого підвищення до пенсії, просить прийняти нову постанову, якою відмовити позивачам у задоволені їх вимог в повному обсязі.

При перегляді постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2009 року за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії, колегією суддів встановлено, що вказане рішення судом першої інстанції прийнято по обєднаним в одну справу окремих позовів десяти фізичних осіб, кожний з яких самостійно звертався до суду із своїми вимогами до відповідача.

При цьому, кожним позивачем в позовній заяві наводилися власні підстави позову, особисті обставини та юридичні факти, які підтверджують наявність спірних правовідносин саме між ним та відповідачем. Предмет адміністративного позову кожного із позивачів у цій справі відрізняється між собою, тобто кожним позивачем заявлялася своя матеріально-правова вимога до відповідача, яка потребувала від адміністративного суду окремого індивідуального аналізу з наведенням в мотивувальній частині постанови питань факту і права, та правової кваліфікації встановленим обставинам і обґрунтувань вибору способу захисту у справі, якщо позовні вимоги належало задовольняти.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на наведене і урахував, що положення статті 116 КАСУ спрямовані на забезпечення всебічного та обєктивного розгляду та вирішення адміністративної справи, тому може бути застосована судом лише у випадку виключення можливості ускладнення розгляду і вирішення по суті кожного позову, що обєднується в одне провадження.

Факт звернення позивачів до одного відповідача не може бути безспірною підставою для обєднання десяти справ в одне провадження, а такі процесуальні дії суду першої інстанції ускладнили перегляд адміністративної справи в апеляційному порядку і ніяким чином не прискорило розгляд цих адміністративних справ. Прийнята судом одна постанова за 10-ю різними адміністративними позовами вочевидь буде ускладненням при видачі судом виконавчого листа по цій адміністративній справі та при виконанні судового рішення відповідачем, у якого на кожного із позивачів заведено окрему пенсійну справу.

Допущені судом першої інстанції під час вирішення даної справи порушення, призвели до узагальнення вимог позивачів без урахування їх індивідуального характеру, а також до того, що частина заявлених вимог деяких позивачів не розглянуті та не вирішені судом першої інстанції взагалі.

Так, суд першої інстанції встановивши протиправність бездіяльності відповідача, яка на момент розгляду справи ще не завершилася, не узяв до уваги, що позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, та ОСОБА_9, які не позбавлені статуту «дитина війни»на час постановлення рішення у справі, в своїх позовах не зазначали кінцевої дати, до якої необхідно зобовязати відповідача нарахувати і проводити виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»(а.с.29, 36, 43, 50, 57, 64).

Тобто, не врахування судом того, що обставини з урахуванням яких позивачам призначене, нараховується та виплачується підвищення до пенсії не змінилися, а на законодавчому рівні змін до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо розміру підвищення до пенсії не вносилося з 22.08.2008 року призвело не неповного вирішення спору між відповідачем та деякими позивачами, та відповідно до неповного захисту прав вказаних позивачів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративне судочинство здійснюється судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій у відповідності та з дотриманням положень Кодексу адміністративного судочинства України. Статтями 18-20 КАСУ встановлені правила предметної, територіальної та інстанційної підсудності адміністративної справи, які у своїй сукупності складають алгоритм визначення компетентного суду для розгляду і вирішення конкретної адміністративної справи.

Відповідно до положень статті 20 КАСУ розгляд адміністративної справи за суттю й у повному обсязі здійснюється судом першої інстанції, а апеляційною інстанцією здійснюється лише перегляд адміністративної справи і рішення суду першої інстанції, що не набрало законної сили, з огляду на правильність встановлення обставин у справі і (або) правильність застосування норм права. Порушення судом правил інстанційної підсудності в усякому випадку тягне за собою неправосудність судового рішення і як наслідок його скасування.

Встановлені при апеляційному перегляді даної справи порушення норм процесуального права свідчать про постановлення незаконного та необґрунтованого рішення у справі, що є підставою для її скасування. Разом з тим, виходячи з правил інстанційної підсудності колегія суддів не вбачає законних підстав для постановлення нової постанови у справі замість скасованого рішення, оскільки апеляційна інстанція позбавлена процесуальної можливості розєднати дванадцять поєднаних в одне провадження адміністративні справи у самостійні провадження для їх розгляду по суті відповідно до заявлених кожним із позивачів самостійних позовних вимог.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до приписів КАС України застосування норм ст.116 КАС України задля усунення ускладнень чи сповільнення вирішення справи, у даному випадку є неприпустимим, а для досягнення вказаної мети необхідно врахувати передбачену ч.3 ст.122 КАС України можливість проведення судового розгляду даних десяти справ в порядку письмового провадження, що дійсно прискорить розгляд справ з дотриманням вимог процесуальних норм Закону, оскільки письмовий розгляд справи проводиться адміністративним судом при наявності заяв всіх осіб, що беруть участь у справі в письмовому провадженні (які по цій справі подані), та без застосування технічної фіксації судового процесу.

За таких обставин постанова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2009 року підлягає скасуванню, а справа за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд

Керуючись ч.3 ст.6, п.6 ч.1 ст.198, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Олександріїзадовольнити частково.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2009 року скасувати, адміністративну справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Управління Пенсійного фонду України в м.Олександрії про зобовязання нарахувати щомісячну державну соціальну допомогу «дітям війни» - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко