Справа № 36537/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2010 р. справа № 2а-353/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2009 року позивач звернувся з позовом, де просив визнати неправомірною відмову у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності із ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (надалі по тексту Закону 796) виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом, зобовязати відповідача з 1 січня 2006 року провести перерахунок призначеної державної пенсії по інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій пенсії за віком, зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом та зобов'язати виплатити за цей період 85 609 грн.

Постановою суду позовні вимоги було задоволено частково: визнана незаконною відмова відповідача у перерахунку позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності із ст.50,54 Закону №796, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом; зобовязано відповідача провести перерахунок призначеної позивачу з 1 січня 2006 року державної пенсії по інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом. В іншій частині вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом 3 групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим їй була призначена державна пенсія відповідно до ст.54 Закону 796, а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 цього ж Закону.

Позивач у березні 2009 року звертався до відповідача із заявою про нарахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону 796, однак відповідачем в проведенні такого перерахунку було відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії обчислено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»та №530 від 28 травня 2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин правильним та таким, що відповідає Закону, є висновок суду першої інстанції, що позивачка має право на призначення пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах передбачених ст.ст. 50, 54 Закону 796.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Задовольняючи позовні вимоги з 1.01.2008 року суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до п. 28 Розділу ІІ Закону України № 107-VI від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 50 та частини третьої і четвертої статті 54 було викладено в нових редакціях, які набули чинності з 01.01.2008 року. Згідно рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначені зміни було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, дію ст.50, 54 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що в період з 01.01.2008р. по 21.05.2008 року ст.ст. 50, 54 Закону 796 діяли в редакції Закону України № 107-VI від 28 грудня 2007 року, тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за цей період немає, а постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.ст.50 та 54 Закону 796 вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Крім того, суд невірно застосував закон щодо строку звернення до суду, бо фактично підмінив поняття «пенсія по інвалідності»«відшкодування шкоди завданої здоров'ю громадянина». Колегія суддів вважає, що по даній категорії справ діє річний строк звернення до суду, бо пенсія відповідачем нараховується та виплачується щомісячно, тому на оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача законодавством встановлено річний строк звернення до суду.

Таким чином, в задоволені позовних вимог за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року необхідно відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильними є висновок суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене ст.ст.50 та 54 Закону.

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Законом України №231-У від 05.10.2006р. "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який набрав чинності з 31.10.2006р., статтю 67 доповнено частиною третьою такого змісту: "У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму".

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Оскільки пенсія позивачу має визначитись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованими також є висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За таких обставин, позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за період з 1 січня 2006 року по 21 травня 2008 року, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 1 січня 2006 року по 21 травня 2008 року та в задоволені цих вимог відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 29 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2