Справа № 806/59/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" червня 2015 р. Справа № 806/59/13-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області та Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" березня 2015 р. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" до Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" звернулось до суду з вказаним позовом та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення - рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 05.11.2012 року № та №, від 28.08.2012 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що висновки актів перевірки на підставі яких прийняті оскаржувані рішення не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є протиправними.

В судовому засіданні відповідача замінено на належного, а саме: Коростенську об'єднану державну податкову інспекцію, замінено на Коростенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Скасувано податкові - повідомлення рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 05.11.2012 року № та №.

Скасувано податкове - повідомлення рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 28.08.2012 року № в частині суми 29167,00 грн. та нарахованої на цю суму штрафної санкції.

Скасувано податкове - повідомлення рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 28.08.2012 року № в частині суми 4302340,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням як Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" так і Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулися з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову - про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, апелянт посилається на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд не з"ясував усіх обставин по справі та неправильно здійснив розподіл витрат.

В апеляційній скарзі Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, просить скасувати постанову суду в частині задоволення позовних вимог. Як на підставу для задоволення позову, апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам, встановленим під час перевірки.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами планової виїзної документальної перевірки Приватного акціонерного товариства „Транснаціональна корпорація „Граніт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.04.2011р. по 31.03.2012р., посадовими особами податкового органу складено акт № 1044/22-01/32805271 від 10.08.2012 року (т.1 а.с.24-64).

Згідно висновків акту перевірки, товариством допущено порушення:

- пункту 44.1 статті 44, пункт 138.1, 138.2, 138.8 ст.138 статті 138 розділу III Податкового кодексу України в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток за II-IV квартали 2011 року в сумі 4986984 грн.; завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за I квартал 2012 року в сумі 5016322 грн.; заниження податку на прибуток на загальну суму 104585 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, пункту 200.1, 200.4 статті 200 розділу V Податкового кодексу України в результаті чого підприємством втрачено право на бюджетне відшкодування та завищено значення рядка 24 Податкової декларації з податку на додану вартість на загальну суму 446630 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 28.08.2012 року про збільшення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 250356 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 30375 грн.;

- № від 28.08.2012 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5016322 грн.;

- № від 28.08.2012 року про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 446630 грн.;

- № від 28.08.2012 року про збільшення суми бюджетного відшкодування та відмову від отримання сум бюджетного відшкодування в сумі 446630 грн.

За результатами адміністративного оскарження позивачем вищевказаних рішень Державною податковою службою у Житомирській області прийнято рішення №18054/О-С/10-205 від 05.11.2012 р. згідно якого податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ № від 28.08.2012 року про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 446630 грн. скасоване частково в сумі 161373 грн., а в частині 285257 грн. залишено без змін, податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ № від 28.08.2012 року про збільшення суми бюджетного відшкодування в сумі 446630 грн. скасоване частково в сумі 159 223 грн., а в частині 287 407 грн. залишено без змін (т.1 а.с.136-139).

Податковим органом взамін скасованого податкового повідомлення - рішення № від 28.08.2012 року прийнято нове рішення № від 05.11.2012 р., яким зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість в розмірі 285257 грн. (т.1 а.с.130). Взамін скасованого повідомлення-рішення № від 28.08.2012 року прийнято нове рішення № від 05.11.2012 р., яким збільшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість в розмірі 287 407 грн. (т.1 а.с.132).

В послідуючому, за результатами позапланової виїзної документальної перевірки Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" з розгляду питань викладених у скарзі від 06.09.2012 року №465, поданій до ДПС у Житомирській області, складено акт №1494/22-01/32805271 від 19.10.2012 року (т.1 а.с.65-80). Зазначеною перевіркою встановлено наступні порушення:

- п.44.1 ст.44 п.138.1, 138.2, 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено завищення від"ємного значення об"єкту оподаткування по податку за ІІ-ІV квартали 2011 року в сумі 4986984; завищення від"ємного значення об"єкту оподаткування за І квартал 2012 року в сумі 5016322 грн.; завищення податку на прибуток на загальну суму 250356 грн.

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством втрачено право на бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок на суму 285287 грн. та завищено значення рядка 24 Податкової декларації з податку на додану вартість та завищено податковий кредит на загальну суму 287407 грн.

Суд першої інстанції досліджуючи правомірність винесення податкових повідомлень - рішень від 05.11.2012 року № та № встановив, що при формуванні позивачем звітності за 1 квартал 2012 року враховано від'ємне значення об'єкта оподаткування за попередні періоди в тому числі збитки за 1 квартал 2011 року в сумі 850 541 грн.

Податковий орган в акті перевірки від 12.07.2011 року №1048/23-01/32805271 зазначено про невірне визначення ПАТ ТНК "Граніт" від"ємного значення об"єкту оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначені об"єкту оподаткування на суму 850541 грн. (т.1 а.с.34).

На підставі акту перевірки від 12.07.2011 року №1048/23-01/32805271 контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 25.07.2011 року за № , яким товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 850541 грн. 00 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 грн. 00 коп., № , яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 307064 грн. 00 коп. (за основним платежем - 245651 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 61413 грн. 00 коп.) та від 26.07.2011 року № , яким товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 114 027 грн. 00 коп.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, вказані податкові повідомлення - рішення оскаржувались товариством у судовому порядку (справа №0670/82/12).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" задоволено. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області від 25.07.2011 року № , № та від 26.07.2011 року № .

Отже, судовим рішенням яке набрало законної сили, встановлено обставини щодо неправомірності висновків податкового органу, що стали підставою для винесення спірних рішень, а тому відповідно ч.1 ст. 72 КАС України, такі обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем від"ємне значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 850541 грн. за І квартал 2011 року до складу витрат наступних звітних періодів включено правомірно, так як податкове повідомлення - рішення, яким його зменшено за результатами попередньої перевірки, скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Отже, є обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що податкові повідомлення - рішення від 05.11.2012 року № та № є неправомірними та підлягають скасуванню.

В апеляційній інстанції податковий орган не спростував зазначені обставини, а тому підстави для скасування судового рішення у названій частині відсутні.

Також, є обгрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо протиправності дій відповідача по винесенню податкового повідомлення - рішення від 28.08.2012 року № за наслідками господарських операцій з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Як на підставу для винесення спірного податкового рішення, контролюючий орган посилався на те, що ПАТ ТНК „Граніт" порушено пункт 44.1 статті 44, пункт 138.1, 138.2, 138.8 статті 138 розділу III Податкового кодексу України, внаслідок відсутності реально вчинених господарських операцій у зв'язку із не доведенням факту придбання товарів від приватного підприємця ОСОБА_5 та приватного підприємця ОСОБА_6, що призвело до завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на суму 126812 грн. (т.1 а.с.42-43).

Судом першої інстанції при перевірці зазначених обставин встановлено, що 01 січня 2011 року між позивачем ( Покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу №10111-3 (т.1 а.с.158).

За умовами вказаного договору сторони домовились передавати, оплачувати та приймати товар в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно видаткової накладної №72701 від 27.07.2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_5 відпустив, а ВАТ Транснаціональна корпорація "Граніт" прийняло наступний товар: каток опорний однобортний 24-21-169СП в кількості 3 шт. та каток опорний однобортний 24-21-170СП в кількості 2 шт. на загальну суму 14 000 грн.(т.1 а.с.155).

Як встановлено судом, про факт виконання умов вказаного договору свідчать досліджені судом першої інстанції первинні документи, в тому числі й податкова накладна (т.1 а.с.156), яка відповідає вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, із змінами і доповненнями, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Також, 03.03.2011 року між позивачем (Покупець) та ПП ОСОБА_6 (Продавець) укладено договір купівлі - продажу №03/01-1.

За умовами вказаного договору Продавець зобов"язується передати у власність Покупця товар, на підставі заявлених Покупцем замовлень на постачання, а Покупець зобов"язується прийняти і оплатити товар на умовах даного Договору.

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000166 від 15 серпня 2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_6 відвантажив, а ВАТ Транснаціональна корпорація "Граніт" отримало ленту конвеєрну 1200мм. в кількості 26,4 кв. м. на суму 12 143,89грн. Відповідно до видаткової накладної №РН-0000176 від 30 серпня 2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_6 відвантажив, а ВАТ Транснаціональна корпорація "Граніт" отримало вал СМД-111Б в кількості 1шт. на суму 12 000 грн.

Виконання умов вказаного договору підтверджується, в тому числі, податковими накладними, які відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, із змінами і доповненнями, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Окрім того, на запит суду ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 надано документальне підтвердження щодо господарських взаємовідносин з ПАТ "Транснаціональна корпорація "Граніт" за спірний період, які досліджено судом (т.3 а.с.104-126).

В суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи контролюючого органу що отримання і реалізація товарів зі складу продавця не доведено належним чином оформленими документами, оскільки адреса зазначена в транспортних документах, не відповідає фактичному місцю знаходженню складських приміщень ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6.(т. а.с.71).

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно пункту 4 договору №10111-3 від 01.01.2011 року приймання товару здійснюється на складі продавця згідно видаткових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Металопромбаза" (Суборендодавець) та ФОП ОСОБА_6 (Суборендар) укладено договір оренди складського приміщення №1 від 03.01.2011 року (т.3 а.с.155-156) та договір оренди офісного приміщення №2 від 03.01.2011 року (т.3 а.с.158-159).

За змістом даного договору, суборендодавець передає Суборендарю, а Суборендар приймає в строкове приміщення, що розташоване за адресою: України, м. Коростень, вул. Б. Шосе, буд. 12 в строкове платне володіння та користування.

Також, між ФОП ОСОБА_5 (Орендодавець) та ТОВ "Агро-Союз- Хмельницький" (Орендар) укладено договір оренди (найму) об"єкті нерухомості НОМЕР_1 від 01.03.2011 року (т.3 а.с.161-163), за умовами якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне користування приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

При дослідженні видаткових накладних, виписаних для приймання товару, судом встановлено, що зазначена адреса складських приміщень відповідає адресам зазначеним у вищевказаних договорах оренди (т. 3 а.с.126), а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що на момент здіснення господарських операцій з позивачем, контрагенти мали наявні складські приміщення для приймання та передачі ТМЦ. Фактичне отримання підприємством від зазначених контрагентів ТМЦ підтверджено належними первинними документами та не спростовано висновками акту перевірки.

З огляду на викладене, коли судом першої інстанції безспірно встановлено здійснення господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, посилання в акті перевірки про окремі недоліки первинних документів не можуть слугувати підставою для позбавлення таких документів сили податкового і бухгалтерського документа, а відтак зазначені вище висновки контролюючого органу, є неправомірним та суперечить вимогам статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так само, обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги і посилання контролюючого органу на акти перевірки Коростенської ОДПІ про перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 (т.1а.с.42,75) та ФОП ОСОБА_6 (т.1 а.с.43, 78).

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Чинне законодавство, зокрема, Податковий кодекс України, не встановлює обов'язок платника податків перевіряти відомості щодо декларування контрагентами своїх зобов'язань з ПДВ, виконання ними таких зобов'язань перед бюджетом та наявність чи відсутність ознак фіктивності фірм, ймовірність чи реальність проведення контрагентом транзитних фінансових операцій, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам, наявність у контрагента складських приміщень, людських ресурсів, надійність постачальників контрагента тощо.

Можливе недекларування або декларування з порушеннями контрагентами зобов'язань зі сплати ПДВ, податку на прибуток, інших обов'язкових платежів до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них і не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ та формування витрат при обчисленні податку на прибуток, у разі, якщо останній виконав усі передбачені законодавством умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та витрат.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", такі рішення є самостійним джерелом права, а отже є своєрідним "гіравозахисним мечем" на шляху утвердження справедливого правосуддя.

Згідно зі статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини в спорах з оподаткування (на прикладі "Інтерсплав проти України" (заява №803/02) від 09.01.2007 року) зазначено, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їхнього боку.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З наведеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати ПДВ та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати ПДВ з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за таких обставин, Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" не може нести відповідальність за законність чи незаконність ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, а також компаній - контрагентів вказаних підприємців.

Отже, є обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що витрати за наслідками господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 правомірно включені позивачем до складу витрат підприємства, оскільки факт придбання товарно-матеріальних цінностей підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які свідчать про реальність даних господарських операцій, а тому прийняте податкове повідомлення- рішення від 28.08.2012 року № від підлягає скасуванню в частині суми 29167,00 грн. та нарахованої на цю суму штрафної санкції.

Доводи апеляційної скарги Коростенської ОДПІ зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення у названій частині.

Разом з тим, перевіряючи підстави винесення податкового повідомлення -рішення від 28.08.2012 року № в іншій частині, судом встановлено, що реалізація позивачем продукції власного виробництва (щебеневої продукції), за ціною, нижчою від фактично понесених витрат не має розумну економічну причину, а тому відповідно включення до складу витрат витрати по реалізації такої продукції в розмірі 221189 грн. (розрахунок т.3 а.с.38) є неправомірним.

Так, під час перевірки встановлено, що у період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року ПАТ ТНК "Граніт" здійснювало реалізацію продукції власного виробництва (щебеневої продукції) за ціною нижчою від фактично понесених витрат (т.1 а.с.30).

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

З урахуванням наведеної норми необхідною умовою зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат є придбання активів (тобто товарів, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України 14.1.36. господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

З урахуванням наведеного, є вірним посилання суду на те, що господарською може бути визнана лише правомірна діяльність платника податку, вчинювана саме з метою одержання доходу, а не з метою заниження податкових зобов'язань. Поряд з цим наявність умов, що свідчить про правомірність такої діяльності, має підтверджуватися належними доказами.

Здійснюючи операції з реалізації продукції власного виробництва за ціною, нижчою за фактично понесені витрати, підприємство зазнає збитків.

Як встановлено під час перевірки та не заперечувалося позивачем, у перевіряємий період, товариством було укладено багато експортних договорів, тобто, був попит на продукцію ПАТ.

На підтвердження обставин щодо реалізації продукції за ціною, нижчою за фактично понесені витрати, податковим органом надано копії ВМД (а.с.53-63 т.3) інших суб"єктів господарювання, згідно яких ціна на аналогічну продукцію є значно вищою, ніж ціни позивача.

В свою чергу, суб'єктом господарювання не надано доказів, які б свідчили про факт отримання економічного ефекту від такої реалізації, що в свою чергу стало б підставою для висновку про зв'язок вказаних витрат з господарською діяльністю підприємства.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення від 28.08.2012 року №, яке винесено у зв"язку з порушенням підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не вірно розділив суми по нарахованому податку на прибуток.

Так, відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ст.134 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) , об'єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

За змістом п.149.1 ст.149 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) податковою базою для цілей цього розділу визначається грошове вираження прибутку як об»єкта оподаткування, визначеного згідно із ст..134 цього Кодексу , з урахуванням положень статей 135-137 та 138-143 цього Кодексу.

За змістом ст.150 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентiв за пiдсумками податкового року є вiд'ємне значення, то сума такого вiд'ємного значення пiдлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслiдками пiврiччя, трьох кварталiв та року здiйснюється з урахуванням зазначеного вiд'ємного значення попереднього року у складi витрат таких податкових перiодiв наростаючим пiдсумком до повного погашення такого вiд'ємного значення.

Вiд'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий вiд ведення дiяльностi, яка пiдлягає патентуванню, не враховується для цiлей абзацу першого цього пункту та вiдшкодовується за рахунок доходiв, отриманих у майбутнiх податкових перiодах вiд такої дiяльностi.

Контролюючий орган не може вiдмовити у прийняттi податкової декларацiї, яка мiстить вiд'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, з причин наявностi такого вiд'ємного значення.

У разi якщо вiд'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування декларується платником податку протягом чотирьох послiдовних податкових перiодiв, контролюючий орган має право провести позапланову перевiрку правильностi визначення об'єкта оподаткування. В iнших випадках наявнiсть значення такого вiд'ємного значення не є достатньою пiдставою для проведення такої позапланової перевiрки.

Як убачається з матеріалів справи збільшення суми податкового зобов»язання з податку на прибуток в сумі 195 625 грн. (850 541х23%) є неправомірним, оскільки її визначено податковим органом за рахунок податку з суми 850 541 грн. визначене як від"ємне значення об"єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року до складу витрат наступних звітних періодів включено.

В свою чергу, суд визнав правомірним таке визначення позивачем від»ємного значення.

Так само, підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення і в частині нарахування податку на прибуток з частини визнаних за позивачем витрат 3 451 799 грн. в розмірі 111 148 грн. (111 148х23%) на суму 25 564 грн.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 28.08.2012 року № підлягає скасуванню в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку підставам винесення податкового повідомлення - рішення від 28.08.2012 року №, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно розрахунку фінансових санкцій за вказаним рішенням, позивачем завищено об»єкт оподаткування на суму 5 016 322,00 грн., а саме:

порушення п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, позивачем невірно визначено від"ємне значення об"єкту оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об"єкта оподаткування, на суму 850541 грн.;

порушення п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України по завищенню загальновиробничих витрат 2011 року на суму 3 451799грн.;

порушення пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138 розділу ІІІ Податкового кодексу України по реалізації продукції власного виробництва за ціною нижчою від фактично понесених витрат у 2011 році - 684644,00грн., у 2012 році - 29338,00 грн.

В акті позапланової виїзної документальної перевірки від 19.10.2012 року, проведеної по скарзі платника податків, зазначено, що на порушення пп.138.1, пп.138.2, пп.138.8 п. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, позивачем невірно визначено суму загальновиробничих витрат за ІІ - ІV квартали 2011 року. У рядку 06.1 Декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ - ІV квартали 2011 року задекларовано загальновиробничі витрати на суму 5642500 грн., а згідно головної книги, обороту по рахунку 91, аналізу рахунку 91, пояснень, викладених посадовими особами позивача у скарзі від 06.09.2012 року, первинних та банківських документів сума становить 2190701 грн., в результаті чого платником завищено витрати, що враховуються при визначені об"єкта оподаткування на суму 3451799 грн. (т.1 а.с.69).

При цьому, в акті планової виїзної перевірки від 10.08.2012 року зазначено, що перевіркою відображених у рядку 06.1 Декларації "адміністративні витрати" показників за період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року у сумі 1530116 грн. на підставі перевірених первинних документів не встановлено завищення або заниження задекларованих підприємством у зазначеному рядку декларації показників (а.с. 33 т.1).

Так само, не встановлено завищення або заниження задекларованих підприємством у рядку 06.2 декларації показників "витрат на збут" (т.1 а.с.33).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковим органом не надано жодних документів, які б підтверджували суми витрат, зазначені в акті позапланової перевірки та усували розбіжності між протилежними висновками контролюючого органу, викладених з тих самих господарських операцій позивача в двох актах перевірки, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачем правомірно визначено суму загальновиробничих витрат 2011 року у розмірі 3 451 799грн.

Так само, судом встановлено, що з урахуванням судового рішення по справі №0670/82/12 підприємством від"ємне значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 850541 грн. за І квартал 2011 року до складу витрат наступних звітних періодів включено правомірно. Скасовуючи податкове повідомлення - рішення від 28.08.2012 року № в частині суми 4302340,00 грн. (3 451 799грн.+850541грн.), суд не врахував суми за рахунок яких було нараховано податок на прибуток по податковому повідомленню - рішенню №, а саме, 111 148грн. (податок на прибуток з частини визначених за позивачем витрат у розмірі 3 451 799грн.) та 850 541грн.(від»ємне значення об»єкта оподаткування), а тому податкове повідомлення-рішення від 28.08.2012 року № підлягає скасуванню в частині суми 3 340 651 грн.

Щодо решти суми, по реалізації ПрАТ ТНК "Граніт" продукції власного виробництва (щебеневої продукції) за ціною, нижчою від фактично понесених витрат (т. 1 а.с.68), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підприємством неправомірно включено до складу витрат витрати по реалізації продукції власного виробництва за ціною нижчою від фактично понесених витрат у загальному розмірі 713982 грн. в т.ч. 684644 грн. -2011 рік, 29338 грн. - 2012 рік (т.3 а.с.40).

Зазначена обставина не спростовано позивачем і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення щодо податкових - повідомлень рішень від 28.08.2012 року № та № підлягає скасуванню з прийняттям нового.

Так, податкове - повідомлення рішення від 28.08.2012 року № підлягає скасуванню в повному обсязі, а податкове - повідомлення рішення від 28.08.2012 року № підлягає скасуванню в частині суми 3 340 651 грн.

В решті постанову суду прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових - повідомлень рішень від 05.11.2012 року № та №.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" березня 2015 р. щодо податкових повідомлень-рішень від 28.08.2012 року № та № скасувати та прийняти нову.

Скасувати податкове повідомлення- рішення Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 28.08.2012 року № в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення- рішення Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 28.08.2012 року № в частині суми 3 340 651 грн.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" вул.Броварська,40,с.Щорсівка,Коростенський район, Житомирська область,11570

3- відповідачу Коростенська об"єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Коротуна,3,м.Коростень,Житомирська область,11500

- ,