Справа № 15612/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2010 р. справа № 2а-35/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-35/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про порушення права на розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області з неперерахування та невиплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі різниці між прожитковим мінімумом для дітей віком до 6 років, діючим на відповідний місяць, та фактичною виплатою, за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року, всього 4523,57 грн., та зобовязано відповідача вчинити певні дії, а саме перерахувати та виплатити позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі різниці між прожитковим мінімумом для дітей віком до 6 років, діючим на відповідний місяць, та фактичною виплатою, за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року, всього 4523,57 грн., та зобовязано відповідача з 01 жовтня 2008 року по 24 січня 2009 року перерахувати та виплатити позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі різниці між прожитковим мінімумом для дітей віком до 6 років, діючим на відповідний місяць, та фактичною виплатою. Присуджено з державного бюджету України на користь позивачки судові витрати, документально підтверджені: судовий збір у розмірі 51грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, відповідач вказує на те, що позивачкою пропущено річний строк звернення до суду за захистом і питання про поновлення строку позивачкою у суді не вирішено, хоча відповідач наполягав на застосуванні норм ст..ст.99,100 КАС України в письмових запереченнях.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправність дій територіального правління праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах менших ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дітей віком до шести років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області у звязку з народженням нею 24.01.2006 року дитини. У період 2007 року позивачка отримувала щомісячно державну допомогу по догляду за дитиною у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до ч.2 ст.56 та п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» - у період 2007 року, та відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»- у період 2008 року

Задовольняючи позов у цій справі, суд першої інстанції виходив з неможливості порушення конституційних прав на отримання соціальної допомоги та звуження прав особи. Керуючись положеннями рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та положеннями рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачки у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з наведеними в мотивувальній частині постанови висновками суду щодо протиправності бездіяльності відповідача стосовно виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки право позивачки на отримання вказаної допомоги у розмірі прожиткового мінімум в зазначений період часу у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом про держбюджет для дітей віком до шести років було підтверджено рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким були визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік». Тобто у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року відповідач дійсно зобовязаний був в своїй діяльності керуватися приписами ст..15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у вищенаведеній частині рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі, оскільки прийнято було судом без належної оцінки змістового наповнення ст.ст.99, 100 КАС України та обставин справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише 24 січня 2009 року, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо підстав для відновлення її порушених прав за попередні роки. Тобто, звертаючись до адміністративного суду поза межами річного строку звернення за судовим захистом (а.с.3), також як і подаючи до суду зміни позовних вимог, позивачка не заявляла про визнання поважною причину пропуску нею річного строку звернення до суду, не надала доказів про поважність причин пропуску строку судового захисту і доказів того, що дізналася про порушене право лише у жовтні 2008 року, а також не ставила питання про поновлення строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.19) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте, суд першої інстанції не урахував заперечень відповідача проти позову, і діючи поза межами вимог позивачки, в судовому рішенні за власною ініціативою вдався до обговорення причин звернення позивачки до суду за захистом у січні 2009 року

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у липні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду. В цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Помилковим є судове рішення також в частині зобовязання відповідача донарахувати на користь позивачки конкретно визначену суму заборгованості по належній їй до виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Підлягає скасуванню судове рішення також в частині задоволення вимог позивачки щодо захисту її прав за період 2008 року та 2009 року, оскільки в цій частині постанова суду прийнята без урахування діючих у вказаний період часу норм матеріального права

За Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Перерахування коштів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку безпосередньо на рахунки населення здійснюють територіальні управління праці та соціального захисту населення з реєстраційних рахунків за кодом тимчасової функціональної класифікації видатків 090303 «Допомога на догляд за дитиною віком до 3 років».

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, тому у 2008 році нарахування та виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна здійснюватися територіальними управліннями праці та соціального захисту населення на підставі статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» зі змінами та доповненнями внесеними законами про державний бюджет 2008 р з врахуванням рішення Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень та ця норма не визнана неконституційною. Таким чином, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік виплачена відповідачем відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, враховуючи, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетами, а визначений статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI) розмір допомоги є чинним до наступного часу і в цій частині положення закону не визнавалися неконституційними, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач у період 2008 року та 2009 року діяв на підставі Закону та в межах своїх повноважень, і підстав для визнання дій, або бездіяльності відповідача - відсутні, у звязку з чим постанову суду в цій частині також необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального та процесуального права в частині невірного визначення періоду порушення прав позивачки, який підлягає захисту в межах річного строку позовної давності, що з врахуванням статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям в частині скасованої постанови нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2009 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області відмовити у повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3