Справа № 332/4113/14-а(2-а/332/58/14)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 рокусправа № 332/4113/14-а(2-а/332/58/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Оліник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя

на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя за участю Прокуратури Заводського районного суду м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату пенсії за минулий час,-

ВСТАНОВИВ:

14.08.2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо поновлення та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2002 року по 31.05.2011 року. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя поновити виплату неодержаної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2002 року по 31.05.2011 року. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя виплатити суму недоотриманої пенсії за період з 01.01.2002 року по 31.05.2011 року ОСОБА_1

Позов обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом дитинства ІІІ групи, з приводу чого отримувавпенсію в УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя. В 2001 році ОСОБА_1 втратив паспорт та пенсійне посвідчення. В 2002 році йому припинили виплату пенсії з підстав відсутності документів, при цьому пояснивши, що належна йому пенсія буде зберігатися на депозиті Пенсійного фонду. З підстав тривалої хвороби, знаходження у родичів в селі з необхідністю заробляти на життя, юридичної необізнаності, позивач до правоохоронних органів з приводу поновлення документів весь час не звертався, звернувся лише у 2013 році. Отримавши документи, позивач в жовтні 2013 році звернувся до УПФ в Заводському районі, вже за новим місцем проживання, за поновленням виплати належної йому пенсією, але отримав відповідь, що його пенсійна справа закрита у зв'язку з його смертю в січні 2002 року, згідно даних органів РАГСу. На всі звернення з приводу поновлення виплат належної йому пенсії отримував відмови, лише в серпні 2014 року позивачеві була нарахована та виплачена пенсія лише за минулі три роки - з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року, в виплаті пенсії за інший час йому було відмовлено. Вважає дії відповідача щодо невиплати належної йому пенсії за період з 01.01.2002 року по 31.05.2011 року, протиправними, оскільки він не помер, й виплата пенсії припинена незаконно.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо поновлення та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2002 року по 31.05.2011 року та зов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя виплатити ОСОБА_1 неодержану пенсію по інвалідності за період з 1 січня 2002 року по 31 травня 2011 року, включно.

Постанова суду мотивована тим, що дії відповідача є протиправними, оскільки, згідно ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, а отже припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 зроблено незаконно, за вини відповідача. Також суд вказує на те, що інвалідність позивача, тривала хвороба, необхідність заробляти на життя, перебування тривалий час поза межами міста Запоріжжя, юридична необізнаність сприймається судом, як об'єктивні підстави, що заважали зверненню до відповідних органів з приводу поновлення втрачених документів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, оскільки суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що позивач з грудня 2001 року по січень 2014 року знаходився в місцях позбавлення волі, при цьому тривала хвороба позивача не підтверджена жодним документом крім довідки від 04.11.2014 року про перебування позивача на лікуванні з 11.12.2013 року по 25.09.2014 року. Вказує на те, що судом першої інстанції не була встановлена вина відповідача щодо невиплати позивачу пенсії.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є інвалідом ІІІ групи дитинства та перебував на обліку у пенсійному фонді де отримував пенсію, як інвалідом ІІІ групи дитинства, за попереднім місцем проживання (реєстрації) в УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя.

За випискою УПФУ в Хортицькому районі міста Запоріжжя позивачу по 31.01.2002 року виплачена пенсія й списаний особовий рахунок у зв'язку і смертю 01.2002 року згідно списків РАГС (а.с.47).

09 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплат пенсії по інвалідності та виплати суми недоотриманої пенсії. (а.с. 38)

Як вбачається з матеріалів справи Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, у відповідності до ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 була поновлена виплата соціальної пенсії за попередні три роки на загальну суму, 28513,42 грн., що підтверджується протоколом перерахунку пенсії від 10 липня 2014 року. (а.с. 40-41).

Колегія суддів проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.

Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним фондом було виплачено позивачу пенсію за три роки перед зверненням за одержанням пенсії, тобто за період з 01.06.2011 року по 31.05.2014 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок щодо протиправності дій відповідача в частині припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 посилаючись при цьому на норму статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд апеляційної інстанції вважає погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, які призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналіз вказаної норми дає підстави дійти висновку, що Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя мало змогу перевірити достовірність наданих органом РАГСу даних щодо смерті позивача.

Крім того, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що не здійснення перевірки обґрунтованості наданих РАГСом даних, щодо смерті позивача, призвели до порушення його конституційних гарантій та права на пенсію.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова