Справа № 6826/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2010 р. справа № 2а-1573/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період 2003-2005, 2007-2008 роки не у відповідності до вимог ст. 48 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закон №796), стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму на оздоровлення у розмірі 7854,90 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року позовні вимоги були задоволені частково: визнані неправомірними дії відповідача по виплаті позивачу коштів на оздоровлення аз період 2003-2005 роки та 2007 рік, стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за період часу 2003-2005 і 2007 роки у розмірі 5379,90 грн., стягнуто з відповідача на користь місцевого бюджету м. Павлограда судові витрати в розмірі 53,79 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідач проводив виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - пять мінімальних заробітних плат; 3 категорії три мінімальні заробітні плати.

Дію абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Дію абзацу другого, третього четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V. Проте, зупинення дії абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 на 2007 рік, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 09 липня 2007 року.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI частину четверту ст. 48 Закону №796 викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Суд першої інстанції поновлюючи позивачу строк звернення до суду посилався на те, що позивач дізнався про порушення свого права 22.09.2008 року, тобто з моменту коли йому повідомили про порядок і розміри нарахування допомоги. Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Виходячи з наведених вимог законодавства, та враховуючи те, що відповідач в своїх запереченнях на позов наполягав на застосуванні положень ст. 99, 100 КАС України, суд першої інстанції повинен був захистити порушені права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з листопада 2007 року.

Зважаючи на те, що позивач про порушення своїх прав дізнавався кожного разу при отриманні виплат та поважних причин для поновлення строку звернення до суду не наведено, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог за 2003-2005 роки слід відмовити, а постанову суду частині задоволених позовних вимог за цей період скасувати.

Згідно довідки відповідача (а.с. 5) виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік була проведена в січні 2007 року, коли дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2007 р." була зупинена.

Отже, на час виплати спірної суми за 2007 р. діяли два рівнозначні Закони, а саме: Закон №796 та Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення у квітні 2007 р. повинен був застосовувати положення діючого на той період Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 р.", оскільки зупинення дії ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України №498-V визнане неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р..

Таким чином, дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", не можна визнати неправомірними, оскільки норми вказаного закону мають пріоритет над нормами Закону №796 на час виплати вказаної допомоги.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за 2007 рік підлягає скасуванню, а в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Виходячи з аналогічних міркувань, позовні вимоги за 2008 рік також не підлягають задоволенню, оскільки виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік була проведена в березні 2008 року, а на цей момент ст. 48 Закону №796 діяла в редакції Закону України від 28.12.2007 № 107-VI. Отже, підстав для визнання дій відповідача неправомірними в цій частині немає.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог за 2008 рік.

Відповідно до п. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

За таких обставин, постанова суду в частині стягнення з відповідача судових витрат підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду в частині задоволення позовних вимог за 2003-2005, 2007 роки слід скасувати та відмовити в задоволенні цих вимог. Також постанова суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області судових витрат скасувати. В іншій частині постанову суду залишити без змін.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 21 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2