Справа № 9348/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2010 р.справа № 2а-7187а/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-міської районної у м. Кривому Розі ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу (надалі по тексту - УПФУ), Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-міської районної у м. Кривому Розі ради, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив зобовязати УПФУ здійснити перерахунок пенсії у відповідності з вимогами ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закону №796) в розмірі 8 прожиткових мінімумів, для осіб, які втратили працездатність, розміри яких встановлені Законами України про державний бюджет на 2005-2007 роки відповідно; стягнути з УПФУ на користь позивача 62421,87 грн. при виплаті якої зробити перерахунок з врахуванням індексу інфляції та надбавок; визнати бездіяльність УПФУ по призначенню розміру пенсії позивача неправомірною; визнати бездіяльність УПСЗН по контролю за призначенням (перерахунком) позивачу пенсії неправомірною; ГУПФУ в місячний термін виділити і перерахувати у розпорядження УПФУ 62421,87 грн. з додаванням сум надбавок і доплат, а також суми індексації для виплати мені заборгованості по пенсіям. Згодом позивач уточнив пункти 1 та 2 своїх позовних вимог та зазначив, що при розрахунку розміру пенсій слід врахувати розмір державної пенсії як інваліду 2 групи вісім мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та про державні бюджети на відповідні роки. Також позивач зазначив, що у відповідності до ст. 50 Закону №796 йому повинна встановлюватися додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнана неправомірною бездіяльність УПФУ щодо перерахунку пенсії позивачу; зобовязано УПФУ провести перерахунок позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком з 22 серпня 2007 року, з 01.01.2008 року з розрахунку державної пенсії не менше 200% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткової пенсії у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2009 року внесені виправлення у постанову суду від 10.02.2009р. та викладено абзац третій резолютивної частини постанови в наступній редакції: зобовязати УПФУ провести перерахунок позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком з 22 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Не погодившись з постановою суду, позивач та УПФУ подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в своїй апеляційній справі просив ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме: визнати неправомірною бездіяльність УПФУ щодо перерахунку і виплати йому пенсії; зобовязати УПФУ провести перерахунок та виплатити позивачу державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду 2 групи, у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п. 4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону №796 з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року. Розмір мінімальної пенсії за віком визначити по величині прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно Законів України про державні бюджети у відповідні періоди 2005-2007 років.

УПФУ в апеляційній скарзі також просив ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим йому була призначена державна пенсія відповідно до ст.54 Закону №796, а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 цього ж Закону.

Позивач у серпні 2007 року звернувся до УПФУ, де перебуває на обліку як пенсіонер, із заявою про нарахування пенсії у розмірах, встановлених ст.ст.50, 54 Закону №796, однак в проведенні такого було відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії обчислено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом №796, а не постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету".

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин правильними та такими, що відповідають Закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Відповідно до ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильними є висновок суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене ст.ст.50 та 54 Закону.

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Законом України №231-У від 05.10.2006р. "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтю 67 доповнено частиною третьою такого змісту: "У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму".

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Оскільки пенсія позивачу має визначитись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованими також є висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідачем у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За таких обставин правильними та такими, що відповідають Закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення розміру основної та додаткової пенсії позивача на підставі статей 54, 50 Закону №796, віднесено до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України і не віднесено до компетенції судів.

Проте, застосовуючи положення ст. ст. 99, 100 КАС України суд першої інстанції припустився помилки при розрахунку дати, з якої підлягають захисту права позивача.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Виходячи з наведених вимог законодавства, та враховуючи те, що відповідач в своїх запереченнях на позов наполягав на застосуванні положень ст. 99, 100 КАС України, суд першої інстанції повинен був захистити порушені права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з вересня 2007 року.

Зважаючи на те, що позивач про порушення своїх прав дізнавався кожного разу при отриманні виплат та наведені позивачем причини не можна визнати поважними для поновлення строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку з 01 січня 2005 року по 09 вересня 2007 року, тому в резолютивній частині постанови суду першої інстанції слід змінити дату «22 серпня 2007 року»на дату «09 вересня 2007 року».

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2009 року без змін.

Змінити в абзаці третьому резолютивної частини постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2009 року дату «22 серпня 2007 року»на дату «09 вересня 2007 року».

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ст. 325 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 20 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2