Справа № 35526/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2010 р. справа № 2а-244/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2009 року позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів у вигляді невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах передбачених ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (надалі по тексту Закону №3551), як учаснику бойових дій за період з 2004 по 2009 рік. Стягнути з відповідача недоплачену суму допомоги в розмірі 9260,00 грн.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2009 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, щодо не призначення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у відповідних розмірах згідно Закону №3551 за 2007-2009 роки. Стягнуто з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь позивача 5995,00 грн. суми недоплаченої разової щорічної допомоги до 5 травня за період 2007 2009 року.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову суду в частині задоволення позовних вимог, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія АА №084246 (а.с. 6) і користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до положень ст.12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасникам бойових дій, щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Що стосується вимоги позивача в частині виплати грошової допомоги за 2006 рік, то суд першої інстанції вірно відмовив в задоволені цієї вимоги, оскільки відповідно до п.18 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", якою дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону №3551-ХІІ було зупинено на 2006 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Крім того відповідно до ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам третьої групи у 2006 році становить 270 грн., що і було виплачено позивачу в повному обсязі. Цей закон не визнано неконституційним, він є чинним, тому при вирішенні питання необхідно враховувати його положення і таким чином нема правових підстав для стягнення допомоги за цей рік з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком.

Крім того, суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в частині стягнення грошової допомоги за 2004-2005 роки, оскільки відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В 2004 та 2005 роках позивачу було виплачено допомогу, а згідно ч.4 ст. 17-1 Закону №3551-ХІІ він мав право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась виплата допомоги. Відтак, з цього моменту він повинен був дізнатися про порушення свого права. За таких обставин, суд правомірно відмовив позивачу в частині виплати недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2004 та 2005 роки.

Пунктом 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»положення ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2007 рік.

Статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосовував висновки рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року, яким визнано, що не відповідає Конституції України, таке положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік", не можна визнати неправомірними, оскільки норми вказаних законів мають пріоритет над нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на час виплати вказаної допомоги.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України 2007 рік", не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказане рішення було прийняте після виплати позивачу допомоги.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості щорічної допомоги за 2007 рік та зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної допомоги.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»частина 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції:

"Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України"

В 2008 році розмір вказаних виплат встановлювався постановою КМУ від 12.03.2008р. №183 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до п.1 якої учасникам бойових дій встановлена виплата разової грошової допомоги у розмірі 310 гривень.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) було визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, у звязку з чим вони втратили чинність, а ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» почала діяти в попередній редакції.

Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу допомогу до 5 травня 2008 року відповідно до постанови КМУ від 12.03.2008р. №183 у розмірі 310 гривень до 22 травня 2008 року. Отже на час виплати допомоги позивачу за 2008 рік діяла редакція частини 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка на момент виплати не була визнана неконституційною.

Відповідно до ст. 19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України.

Колегія суддів вважає, що відповідач, виплативши разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі, передбаченому постановою КМУ від 12.03.2008р. №183, діяв правомірно, а тому підстав для визнання його дій неправомірними немає.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказане рішення було прийняте після виплати позивачу допомоги до 5 травня.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непризначення позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік та за 2008 рік в розмірах визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу щорічної грошової допомоги у розмірах визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2007-2008 роки з відмовою в задоволенні позову, оскільки на час виплати суми допомоги за 2007-2008 роки відповідач діяв в межах наданих повноважень, а виходячи з положень ст. 152 Конституції України моральна чи матеріальна шкода, яку заподіяно особам актами, що визнані неконституційними, підлягає відшкодуванню у встановленому законом порядку.

Що стосується позовних вимог по нарахуванню допомоги до 5 травня за 2009 рік колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано було задоволено ці вимоги, оскільки дію ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не було призупинено або змінено, тобто вона має законну силу і підлягає виконанню в редакції, яка діє з 22 травня 2008 року.

Крім того, згідно до ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України "Про державний бюджет України на 2009 рік" не встановлює конкретний розмір разової грошової допомоги до 5 травня, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати, а не від мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст.ст. 12-15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Тобто Законом України "Про державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України не надано права встановлювати розмір соціальних виплат, розмір яких визначено ст.ст. 12-15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідач по справі повинен виплатити позивачу щорічну допомогу за 2009 рік з сум мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог за 2007-2008 роки, відмовивши в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2009 року скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо не призначення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 за 2007-2008 роки, та в частині стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 суми недоплаченої разової щорічної допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки скасувати, відмовивши в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Абзац третій резолютивної частини постанови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2009 року викласти в наступній редакції:

«Зобовязати Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації до нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману ним щорічну одноразову державну допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2009 рік, у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком встановлених на час виплати у 2009 році, з урахуванням виплаченої суми.»

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ЦПК України.

Повний текст виготовлено 27 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2