Справа № 199/10869/14-а (2-а/199/273/14)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" квітня 2015 р. справа № 199/10869/14-а (2-а/199/273/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2014 р. у справі № 199/10869/14-а (2а/199/273/14)

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні страхового стажу, згідно сплачених страхових внесків з заробітної плати;

- зобов'язати відповідача включити в загальний страховий стаж позивача стаж роботи в період з 01.09.2003 року по 24.11.2014 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2014 р. позов повернуто позивачу. Ухвала мотивована тим, що страховий стаж працюючої особи не є видом соціальних чи пенсійних виплат, які передбачені п.4 ч.1 ст. 18 КАС України, тому справа підсудна не місцевому загальному суду як адміністративному суду, а окружному адміністративному суду.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, позивач зазначив, що звертався з даним позов до окружного адміністративного суду, проте, йому було відповідно у розгляді позову з посиланням на те, що відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України справа підлягає розгляду місцевим загальним судом.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження по справі; задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги

заперечував.

Позивач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку не зарахуванням відповідачем стажу роботи за період з 01.09.2003 року по 24.11.2014 року до загального страхового стажу.

Оскільки страховий стаж не є видом пенсійних виплат, тому, на думку суду першої інстанції, положення п.4 ч.1 ст.18 КАС України не поширюються на спір між сторонами, а справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Проте, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, 55 років, які народилися до 30 вересня 1956 року включно (ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Зі змісту наведених положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що наявність страхового стажу є однією з умов призначення пенсії позивачу та безпосередньо впливає на її розмір.

Пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою зарахувати стаж роботи в період з 01.09.2003 року по 24.11.2014 року до страхового стажу позивача саме для захисту свого права на призначення та отримання пенсії в належному розмірі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить висновку, що ухвалу суду від 23.12.2014 р. слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст. 204, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2014 р. у справі № 199/10869/14-а (2а/199/273/14) скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун