Справа № 29437/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2010 р.справа № 2а-1708/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-1708/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень та виплату державної допомоги, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2009 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради, які полягають у відмові здійснити перерахунок і виплату сум допомоги в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років за період з 01.05.2006 року по 26.03.2009 року включно та в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату нарахованих сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»за вказаний період.

На зазначену постанову суду першої інстанції позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона посилаючись на порушення судом норм матеріального права та на неповне з'ясування судом обставин по справі, що призвело до прийняття неправильного рішення, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її адміністративний позов у повному обсязі

На обґрунтування апеляційної скарги позивачка вказує про те, що вона є застрахованою особою, а тому на неї розповсюджуються положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»яким передбачено матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини. Незаконність та необґрунтованість судового рішення, позивачкою мотивовано неврахуванням судом першої інстанції положень ст.1, 3, 21, 22 Конституції України та ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а також Рішення Конституційного суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. та № 26-рп/2008 від 27.11.2008 р.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправна бездіяльність відповідача щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2006-2009 років державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, визначених ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у звязку з народженням нею 26.03.2006 р. дитини та отримувала щомісячно соціальну допомогу в розмірах, визначених Законами України про Державний бюджет на відповідний рік, Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми»та відповідними урядовими постановами.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 в частині захисту її прав за період з 01.05.2006 року до 09.07.2007 р. та з 01.01.2008 р. по 26.03.2009 р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв відповідно до законодавства, діючого як у вказані періоди часу і невизнаного нечинним до наступного часу.

Відмова суду у задоволені позову ОСОБА_1 в частині захисту її прав за період з 09.97.2007 р. по 31.12.2007 р. ґрунтується на тому, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, не навела доводів на обґрунтування поважності причини пропуску нею звернення до адміністративного суду за захистом, а відповідач наполягав на застосуванні негативних наслідків пропуску строку звернення позивачки до суду.

Колегія судів погоджується з зазначеними в попередніх абзацах висновками суду першої інстанції і вважає постанову суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивованою і такою, що відповідає вимогам матеріального закону за своїм змістом та формою, та такою, що узгоджується з процесуальними нормами, а тому апеляційна скарга позивачки підлягає залишенню без задоволення виходячи з нижчезазначеного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка є застрахованою особою і у період 2006 року та до квітня 2007 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що нараховувалася та виплачувалася Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Будь-яких заперечень проти розміру допомоги позивачка не предявляла до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яким допомога по догляду за дитиною за період 2006 року нараховувалася і виплачувалася згідно з приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а з 01.01.2007 року до квітня 2007 року нараховувалася і виплачувалася згідно п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

У звязку з внесенням змін до законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, з квітня 2007 року повноваження по обліку, призначенню, нарахуванню, перерахунку та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як для застрахованих так і незастрахованих осіб було передано територіальним управлінням праці та соціального захисту за місцем проживання особи, яка здійсню догляд за дитиною.

Таким чином, оскільки позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення лише з квітня 2007 р., її вимоги до відповідача щодо захисту прав на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 року є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 26.03.2009 р. (а.с.1) з вимогами про захист її прав за період з 01 травня 2006 р. по 26 березня 2009 року, але разом з тим не наводила пояснень з приводу причин її звернення до суду за захистом після спливу визначеного КАСУ річного строку, не вказувала на причини поважності пропуску цього строку, та не ставила питання про його поновлення. Не обґрунтовувала позивачка також коли саме вона дізналася про порушення своїх прав на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років за 2007 рік.

В суді першої інстанції відповідачем подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.25) в яких ставилося питання про відмову позивачці в позові за період 2007 року з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду.

Зазначені заперечення відповідача суд першої інстанції прийняв до уваги, та прийшов до правильного висновку про відсутність поважних причини пропущення позивачкою строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52). Закони, інші нормативно-правові акти, та судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися ще у серпні 2007 року при здійсненні їй відповідачем першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що відбулося вже після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки дійсно не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Стосовно вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо захисту її прав за період 2008 р. та 2009 р., колегія суддів зазначає, що у зазначений період часу діяли положення розділу ІІ і розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», який відсилав до норми закону, якою у 2008 році було визначено розмір допомоги. Стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»діяла у період 2008 року в такій редакції, що «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення наведених законів, якими визначено розмір державної допомоги по догляду за дитиною не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Пунктом 3 рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визначено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Стосовно часу дії положень рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, колегія суддів приймає до уваги абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, яким визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини та положення законодавчих актів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у період 2008 року та 2009 року діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відповідно у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача та стягнення з нього на користь позивачки сум допомоги за вказаний період 2008-2009 р.р. у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років.

Наведені позивачкою в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли своє підтвердження, тому рішення суду першої підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2009 року залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3