Справа № 15704/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2010 р. справа № 2а-58/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-58/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська про визнання протиправною бездіяльність, перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного вік, сплати суми боргу, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено часткового, визнано протиправними дії щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та стягнуто з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська недоотриману допомогу по догляду нею до досягнення нею трирічного віку на користь позивачки з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 373,43 грн. та судові витрати з бюджету міста на користь позивачки у розмірі 10,90 грн. В іншій частині вимог позивачки судом відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно наведеної норми Закону виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд не врахував зміст Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімї з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2007 р. державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірах менших ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у звязку з народженням 25.11.2004 року та 02.03.2007 року дітей, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська та у 2007 році отримувала щомісячну соціальну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Задовольняючи частково позов по цій справі, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що дію ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»стосовно розміру виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було відновлено з 09.07.2007 р., оскільки Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір вказаної допомоги.

Колегія суддів погоджується з постановою суду першої інстанції в частині протиправності дій відповідача щодо неврахування положень рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. та положень ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а також в частині наявності підстав для відновлення прав позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до трьох років у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки при прийнятті рішення суд правильно керувався положеннями Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону та визнані неконституційними.

Ухвалене Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р є остаточними і не може бути оскаржене, відповідно є обов'язковими до виконання на території України, тому відповідач зобовязаний був нараховувати і виплачувати позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до шести років починаючи з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.

Наведене повністю узгоджується з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якій зазначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за Рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Обовязок відповідача забезпечити виконання ухваленого Конституційним Судом України рішення також випливає з положень ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України.

Відповідно до ст.1 «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст.5 цього Закону встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Таким чином, оскільки функції з призначення, нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»діючим законодавством покладено саме на органи праці та соціального захисту населення, а тому доводи відповідача по справі стосовно неможливості залучення його по справі відповідачем є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам по справі, а також суперечать приписам ст.19 Конституції України якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку донараховувати та виплатити позивачці починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державної допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі нижчому, ніж це визначено законом, колегія суддів вважає, що відповідач ігноруючи висновки Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року та положення діючої з 09.07.2007 р. статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», тим самим проявив у вказаний період часу бездіяльність.

За наведених обставин правильними висновки суду першої інстанції щодо обовязку відповідача донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею державної допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у липні-вересні 2007 р. суму у розмірі 463 грн. щомісячно та у жовтні-грудні 2007 р. суму у розмірі 470 грн. щомісячно, за відрахунком отриманих позивачкою сум допомоги у вказаний період часу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції у вищенаведеній частині належним чином мотивовано і за своїм змістом та формою судове рішення відповідає вимогам матеріального закону, тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частинні визначення способу захисту прав позивачки шляхом стягнення на її користь конкретно визначеної суми допомоги по догляду за дитиною. У такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом

У разі встановлення судом факту протиправних дій або бездіяльності відповідача призначити та донарахувати допомогу по догляду за дитиною до трьох років, суд має зобов'язати відповідача вчинити певні дії. Тобто суд, встановивши порушення відповідачем закону при визначенні розміру допомоги, повинен примусити субєкта владних повноважень до належного виконання ним обов'язку щодо призначення та донарахування сум допомоги.

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Згідно до вимог ст.ст.2,11,162 КАС України визначений адміністративним судом спосіб захисту прав позивача не обовязково має збігатися з тим, що було обрано позивачем при зверненні до суду. Адміністративний суд має повноваження на захист прав позивача вийти за межі позову і визначити спосіб захисту відповідно та в межах визначених КАС України повноважень

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачки стосовно стягнення конкретно визначеної суми допомоги та для відмови у задоволені позову в цій частині, з прийняттям нової постанови про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Також скасуванню підлягає рішення суду в частині стягнення з місцевого бюджету на користь позивачки судові витрати у розмірі 10,90 грн., оскільки відповідно до ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені позивачкою документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), а згідно ч.3 цієї статті у разі часткового задоволення адміністративного позову, здійснені позивачкою судові витрати присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до п.п.2, 3 п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору: розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", що складає розмір 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки вимоги позивачки задовольняються лише в частині вимог про неправомірність бездіяльності відповідача та зобовязання його вчинити певні дії по відновленню порушених прав, відповідно до ч.3 ст.94 КАС України присудженню на її користь підлягає сума у розмірі 3,40 грн. В іншій частині стягнення повинно бути відмовлено.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська задовольнити частково.

Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2009 року скасувати в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на користь ОСОБА_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 373 грн. 43 коп., та в частині стягнення з бюджету Баглійського району м.Дніпродзержинська на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 10,90 грн., і відмовити ОСОБА_1 у задоволені наведених вимог.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська призначити, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої нею у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період липня-грудня 2007 року, за відрахунком отриманих позивачкою у вказаний період сум допомоги.

В іншій частині Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України на протязі двох місяців починаючи з наступного дня після виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 30 березня 2010 року

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3