Справа № 35218/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2010 р. справа № 2а-718/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплати коштів на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до УПСЗН Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у перерахунку щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закон №796), зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату заборгованості щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2000 року по 31.12.2008 року, зобовязати відповідача з 01.01.2009 року та й надалі проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог ст. 48 Закону №796. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та просив зобовязати відповідача провести виплату заборгованості щорічної грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2009 року позовні вимоги були задоволені частково: визнані неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу перерахувати та виплатити суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ст. 48 Закону №796 за 2004-2005 та 2007-2008 роки, зобовязано відповідача перерахувати та виплатити позивачу суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ст. 48 Закону №796 за 2004-2005 та 2007-2008 роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідач проводив виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - пять мінімальних заробітних плат; 3 категорії три мінімальні заробітні плати.

Дію абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Дію абзацу другого, третього четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V. Проте, зупинення дії абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 на 2007 рік, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 09 липня 2007 року.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI частину четверту ст. 48 Закону №796 викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог за 2006 рік.

Суд першої інстанції поновлюючи позивачу строк звернення до суду керувався положеннями ст. 268 ЦК України, проте положення цієї норми не можна застосовувати до даних правовідносин, оскільки вони стосуються вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, що не є тотожним поняттю щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Виходячи з наведених вимог законодавства, та враховуючи те, що відповідач в своїх запереченнях на позов (а.с. 13-15) наполягав на застосуванні положень ст. 99, 100 КАС України, суд першої інстанції повинен був захистити порушені права за період, який складає рік до дня звернення в суд з позовом, тобто з липня 2008 року.

Зважаючи на те, що позивач про порушення своїх прав дізнавався кожного разу при отриманні виплат та поважних причин для поновлення строку звернення до суду не наведено, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог за період до липня 2008 року слід відмовити, а постанову суду частині задоволених позовних вимог за цей період скасувати.

Згідно довідки відповідача (а.с. 24) виплата щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік була проведена 11.09.2008 року. Оскільки дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону №796 і сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірі, передбаченому Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562. Отже, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги за 2008 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Таким чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому, тому слід відмовити в цій частині позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду в частині задоволення позовних вимог за 2004-2005, 2007 роки слід скасувати та відмовити в задоволенні цих вимог та в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача починаючи з 01.01.2009 року проводити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону №796.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради задовольнити частково.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за 2004, 2005, 2007 роки та в задоволені таких вимог відмовити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2008 рік.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради перерахувати та виплатити позивачу суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2008 рік з урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст виготовлено 11 червня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2