Справа № 813/182/14
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 р. Справа № 876/3001/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Корнієнко О.А.

представника позивача Рісної Ю.Б.

представника відповідача Онисько З.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. у справі №813/182/14 за позовом Приватного підприємства «Бізнес-Ойл» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. у справі №813/182/14 за позовом Приватного підприємства «Бізнес-Ойл» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, позов було задоволено повністю. Постановлено визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № /8409 від 28 листопада 2013 року.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована тим, що при перевірці позивача встановлено віднесення до складу витрат собівартість дизельного палива без належно оформлених документів, а саме: товарно-транспортних накладних. Оскільки первинні документи, які б містили відповідні відомості про господарські операції підприємством не представлено, тому не доведено використання спірної суми витрат у власній господарській діяльності, а отже відсутня підстава для включення її без підтвердження відповідними, складеними згідно з чинним законодавством первинними документами до складу витрат.

В судових засіданнях представник скаржника апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю. Посилається на те, що факт реальної поставки дизельного палива від ВАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» підтверджується належно оформленими первинними документами, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як правильно встановив суд першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено планову виїзну перевірку ПП «Бізнес-Ойл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки встановлено порушення позивачем п.138.2, п. 138.6 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на суму 250700 грн. (в т.ч. за 3 квартал 2011 року на суму 239007 грн., за 4 квартал 2011 року на суму 11693 грн.), що відображено в акті перевірки № 273/90/22-1/37205605 від 14.11.2013 року.

На підставі встановлених порушень, за результатами розгляду заперечень на акт перевірки, 28 листопада 2013 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /8409, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 250700 грн.

Порушення скаржник вбачає в операції позивача із ВАТ «Закарпатнафтопродукт - Мукачево», вважаючи її безтоварною.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між ПП «Бізнес-Ойл» (покупець) та ВАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» (постачальник) укладено договір поставки № 151 від 21.10.2010 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти на умовах договору і додатків до нього.

Договір фактично виконувався сторонами. Відповідно до видаткових накладних № В00006616 від 18.07.2011 року, № В00007727 від 11.08.2011 року, № В00007888 від 15.08.2011 року, № В00008620 від 01.09.2011 року, № В00008777 від 05.09.2011 року ВАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» поставило ПП «Бізнес-Ойл» товар на загальну суму 1246994,62 грн. На виконання вказаного договору постачальником виписано податкові накладні № 949 від 18.07.2011 року, № 519 від 11.08.2011 року, № 928 від 15.08.2011 року, № 755 від 01.09.2011 року, № 757 від 05.09.2011 року. Розрахунки за отримані товари позивачем проводились у безготівковій формі. Позивач відобразив у бухгалтерському обліку господарські операції з ВАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» та по податковому обліку відніс до складу витрат за 3 квартал 2011 року собівартість придбаного дизельного пального в сумі 1039162 грн. та за 4 квартал 2011 року - 50839 грн.

Заниження податку на прибуток за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року в сумі 250700 грн. скаржник констатує внаслідок непред'явлення до перевірки товарно-транспортних накладних на товар.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.6 статті 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, на вимоги яких покликається відповідач у акті перевірки, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними Правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. У листі Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року за №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, Міністерство доходів і зборів України визнає, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то при наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Нормативний акт, яким регулюються відносини щодо оформлення товарно-транспортних накладних не зареєстрований у встановленому порядку Міністерством юстиції України. Водночас, позивачем пред'явлено копії товарно-транспортних накладних від 18.07.2011 року, 11.08.2011 року, 15.08.2011 року, 01.09.2011 року, 05.09.2011 року, заперечень щодо відповідності дійсності змісту яких скаржник не висловлював.

Твердження скаржника про відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на перевезення товару за наявності факту оприбуткування товару та наявності інших первинних документів щодо господарських операцій не є підставою для встановлення порушення позивачем вимог п.138.2, п. 138.6 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України.

Реальність господарської операції підтверджується також копією витягу з БТІ про право власності позивача на нерухоме майно, довідкою про кількість ємкостей, які перебувають на балансі ПП «Бізнес-Ойл», Сертифікатом відповідності, паспортами якості на дизпаливо, накладними на відвантаження дизпалива, а також документами, які підтверджують подальшу реалізацію дизельного палива, отриманого від ВАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево», тобто, використання отриманого товару у власній господарській діяльності.

Мотиви апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. у справі №813/182/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 02.06.2015 року.