Справа № 9096/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-34/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

1 грудня 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом, де просила визнати неправомірною відмову відповідача в перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та стягнути з відповідача недоплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2007 року по жовтень 2008 року у розмірі 7597,18 грн. Також просила зобов'язати проводити виплати з 1 листопада 2008 року розмір щомісячної допомоги виходячи з прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2009 року позовні вимоги були задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо неправильного нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року. Зобов'язано здійснити перерахунок за цей період та провести виплату позивачці у розмірі 1938,83 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також зазначив на пропуск строку звернення позивача до суду та відсутність поважних причин для його поновлення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Задовольняючи позовні вимоги за період з 9.07.07 року по 31.12.07 року, суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо застосування положень ст.ст. 99, 100 КАС України до даних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що слід було застосувати положення ч.2 ст. 99 КАС України якою визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, та просив на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Позивач звернулась до суду з позовом 1.12.08 року, тобто більше ніж за рік після того як вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, підстав поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено, та не ставилось питання про визнання поважною причини пропуску строку. Крім того, спіні платежі є щомісячними, тому під час їх отримання позивачка фактично повинна була усвідомлювати про своє порушене право.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 09.07.07 року по 30.11.07 року задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позовних вимог за цей період необхідно відмовити за пропуском строку.

Що стосується позовних вимог за період з 1.12.07 року по 31 грудня 2007 року, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач проводив виплати відповідно до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007з 09.07.2007 року.

Статтею 62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Недоплачена сума допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік становить:

за грудень: 470 216,98 = 253,02 грн.

Таким чином, загальна недоплачена позивачу сума допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку становить 253,02 грн., яка підлягає нарахуванню та виплаті на користь позивача.

Посилання відповідача на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що постанову суду слід скасувати в частині, визнання неправомірними дії відповідача щодо неправильного нарахування державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.07 року по 30.11.07 року та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цей період.

Оскільки, судом першої інстанції було визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати допомоги позивачці у меншому розмірі ніж передбачено Законом та зобов'язано вчинити певні дії щодо здійснення перерахунку, то колегія суддів вважає, що судовий збір який підлягає поверненню позивачці становить 3,40 грн., бо має немайнові вимоги, які задоволені судом.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2009 року в частині визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо неправильного нарахування позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.07 року по 30.11.07 року, та в частині зобов'язання перерахувати та виплатити на її користь недоплати допомоги по догляду за дитиною за цей період скасувати, відмовивши в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Викласти абзац третій резолютивної частини постанови в наступній редакції:

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області нарахувати на користь ОСОБА_1 щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачену ч. 1 ст. 15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми за період з 1 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі 253,02 грн. та забезпечити виплату цих коштів.

В абзаці четвертому суму судових витрат 19,38 грн. змінити на правильну 3,40 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців у відповідності до ЦПК України.

Повний текст виготовлено 18 червня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_3