Справа № 16254/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р.справа № 2а-76/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-76/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання до вчинення дій, стягнення недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради по нарахуванню позивачці державної допомоги по догляду за дитиною донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку з 16 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року та зобовязано відповідача нарахувати і виплатити з 16 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007.

З зазначеним судовим рішенням не погодилися позивачка та подала на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу.

Позивачка оскаржила постанову суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають в незастосуванні розяснень Конституційного Суду України, наданих в рішенні № 6-рп від 09.07.2007 р., до спірних правовідносин за весь період 2007 року та за період 2008 року, а також неправильного застосування судом негативних наслідків пропущення нею строку звернення до суду без уваги наведених нею обставин щодо поважності причин її звернення до суду поза межами річного строку після постановлення Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. Просить скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в частині відмови позовних вимог та прийняти нову постанову, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2007-2008 р.р. державної допомоги по догляду за двома дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірах менших ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Підставою для відмови у задоволені частини позову ОСОБА_1 стало пропущення нею річного строку звернення до адміністративного суду за захистом від протиправної бездіяльності відповідача у звязку з недоведеністю позивачкою поважності причини пропуску вказаного процесуального строку та наполяганні відповідача на застосуванні негативних наслідків пропуску позивачкою цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом у грудні 2009 року та просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у період з 03 грудня 2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В суді першої інстанції відповідач надав письмові заперечення, відповідно до змісту яких наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 16.12.2008 року, в той час як Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднене у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року №52).

На підтвердження зазначених в апеляційній скарзі доводів поважності причин пропущення строку звернення до суду, позивачкою не доведено належними доказами, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирішувати справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не буде встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення на її користь недоплату допомоги за період з 03 грудня 2007 року по 15.12.2007 року у звязку з пропуском процесуального строку звернення до адміністративного суду за захистом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради з грудня 2007 року у звязку з народженням нею 24.09.2007 року дитини. У період з грудня 2007 р. позивачка отримувала щомісячну соціальну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а у період 2008 року позивачці нараховувалася та виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

А саме, Управлінням у період 2007-2008 р.р. нарахована та виплачена позивачці допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах: за грудень 2007 р. по 134,80 грн., за січень-грудень 2008 р. по 144, 10 грн. щомісячно.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з дня її звернення до Управління у грудні 2007 р. та до кінця бюджетного 2007 року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт протиправної бездіяльності відповідача та нарахування і виплату позивачці у період з 16.12.2007 р. по 31.12.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено Законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо протиправності дій територіального органу УПСЗ та його обовязку донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею допомоги за вказаний період часу виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у грудні 2007 року суму в розмірі 470 грн.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо переваги застосування Законів України Про Державний бюджет на відповідні роки - є помилковим розумінням норм чинного законодавства, а тому відповідно колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку покладено саме на територіальні органи праці та соцзахисту населення, відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своїх дій та бездіяльності стосовно позивачки у період після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09.07.2007 р. та кінця бюджетного року Таких доказів відповідачем не надано.

Доводи апелянта про відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Положення глави 4 Бюджетного кодексу України щодо бюджетного процесу та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України, колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення, як розпорядника державних коштів нижчого рівня до розпорядників коштів вищого рівня з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів (з урахуванням права позивачки), необхідних для діяльності територіального органу управління після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність бездіяльності відповідача у період з січня 2008 року по грудень 2008 року, і вважає постанову суду першої інстанції належним чином мотивованою та такою, що відповідає за своїм змістом і формою вимогам матеріального закону, тому апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведених обставини та норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 30 березня 2010 року

Судді Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4