Справа № 5060/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2010 р. справа № 2а-1016/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-1016/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання перерахувати та виплатити суму недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради зробити перерахунок та виплатити позивачці суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року. В іншій частині позову судом відмовлено.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодилися як позивачка так і відповідач та оскаржили її до апеляційної інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та при прийнятті рішення судом не була дана належна оцінка поясненням відповідача щодо позову ОСОБА_1 в частині дії положень Бюджетного кодексу України, а також Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими змінювався розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виплачувалася відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відповідно до яких діяв відповідач при призначенні та виплаті позивачці вказаного виду допомоги. Посилаючись на фінансування даного виду допомоги з державного бюджету та відсутність у управління можливості самостійно, без внесення відповідних змін до чинного законодавства, збільшити видатки на виплату державної соціальної допомоги. Крім того, суд не врахував зміст п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України за 2007 рік», яка була чинна до 09.07.2007 р., тобто до прийняття Конституційним Судом України Рішення, що свідчить про те, що допомога відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»повинна виплачуватися лише з 09.07.2007 р. Посилається на те, що згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також безпідставного не застосування судом приписів законодавства, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, просить змінити постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її вимоги у повному обсязі.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах менших ніж це встановлено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у звязку з народженням нею 18.07.2007 року дитини, і у період з вересня 2007 р. по вересень 2009 р., їй відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячно державна допомога на дитину у розмірах відповідно до п.14 ст.71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»та Закону України «Про Конституційний Суд України», а також висновків Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державою соціальний захист та обовязку держави в особі відповідача забезпечити належний її матеріальний рівень.

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині неправомірності дій відповідача та підтвердження права позивачки на отримання щомісячно допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, починаючи з вересня 2007 р. та до кінця бюджетного року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено змістом Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційними положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати вказаного виду допомоги.

Колегія суддів підтримує наведене в оскаржуваному рішенні обґрунтування суду першої інстанції щодо преюдиціальності рішення Конституційного Суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норми Закону, що визнана неконституційною. Суд першої інстанції правильно встановив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. відповідач при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинен був керуватися положеннями ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тобто виходячи із розміру, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Наведені висновки суду першої інстанції узгоджуються з приписами ч.2 ст.150 Конституції України, відповідно якої до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України, а ухвалені Конституційним Судом України рішення з питань, передбачених цією статтею, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норми Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1 квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким чином, починаючи з вересня 2007 року та по 31 грудня 2007 року при здійсненні позивачці виплати допомоги сім'ям з дітьми, відповідач зобовязаний був керуватись зазначеними сумами.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою по справі було подано уточнений адміністративний позов до суду 04.12.2009 року (а.с.25-32). Також до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення (а.с.17-18). Відповідач по справі був обізнаний про надходження до провадження суду адміністративного позову ОСОБА_1, про що свідчать письмові заперечення проти позову (а.с.37-38).

Відповідно до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень частини 1 статті 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як зазначалося вище, до суду першої інстанції Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради подавалося письмове заперечення проти позову, в якому відповідач не наполягав на застосуванні до позивачки норм ст.99 КАС України (а.с.37-38), а також в апеляційній скарзі відповідач не заперечував проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду (а.с.50-51).

За наведених обставин, судом першої інстанції правильно було вирішено спір по цій справі на підставі зясованих в судовому засіданні обставин та наявних в матеріалах справи доказів. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо пропущення строку звернення позивача до суду та не може відмовляти у задоволенні позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін по справі.

Постанова суду першої інстанції в наведеній частині належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, а тому апеляційна скарга відповідача в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Щодо вимог позивачки стягнути на її користь допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 вересня 2009 року, суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що внесені на період 2008 року зміни до статті 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», як і положення Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 та є чинними до наступного часу.

Наведене узгоджується з розясненнями Конституційного Суду України, наведеними в абзаці другому пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, згідно яких дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце настати.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 вересня 2009 року діяв відповідно до приписів чинного на той час законодавства, і підстав для визнання його дій протиправними немає, відповідно у суду не було підстав для задоволення вимог позивачки в наведеній частині.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг позивача та відповідача та для скасування судового рішення з наведених сторонами підстав.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради та ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3