Справа № 820/2028/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 червня 2015 р. № 820/2028/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

при секретарі судового засідання Костіної А.В.,

за участю представників:

позивача - Стулікова А.В.,

відповідача - Тарасової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гриналит" ЛТД до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Федоренко Андрія Івановича про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Федоренко Андрія Івановича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18940403 від 29.01.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ТОВ "Гриналит" ЛТД звернулось до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області із заявою про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гриналит ЛТД" на нежитлову будівлю складу загальною площею 1663,3 кв. метрів, літ. "ЬІ-1" за адресою: АДРЕСА_1 Проте, 29.01.2015 року державним реєстратором було прийнято рішення № 18940403 про відмову у проведенні зазначених реєстраційних дій, у зв'язку з тим, що подані позивачем документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивач вважає, що вказане рішення є необґрунтованим, незаконним, прийнятим без обов`язкового, на думку позивача, урахування рішення апеляційного суду Харківської області від 24.12.2013 року № 22-ц/790/6445/13, яким встановлені преюдиційні обставини, а також таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже порушує його права та законні інтереси.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив, що рішення від 29.01.2015 року № 18940403 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за ТОВ "Гриналит" ЛТД на нежитлову будівлю складу загальною площею 1663,3 кв.м, літ. "Ы-1" за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 винесено на підставі чинного законодавства, оскільки згідно відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заявлене позивачем право вже зареєстровано за іншим підприємством, а також наявний запис в актуальному стані про обтяження (заборона на вказаний заявником об`єкт нерухомого майна). Таким чином, оскільки заява та документи, подані до неї містять розбіжності і суперечності між відомостями, що зазначені в заяві, відомостями, які містяться в документах та відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав, на підставі чого позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Представники сторін у судовому засіданні 02.06.2015 року підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2015 представник ТОВ "Гриналит" ЛТД звернувся до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявою № 18617990 щодо реєстрації права власності на виробничий будинок, загальною площею 1663,3 кв.м. літ. "Ы-1" за адресою: АДРЕСА_1

За результатом розгляду вказаної вище заяви ТОВ "Гриналит" ЛТД про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та доданих до них документів державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби встановлено наявність підстав для відмови в проведенні державної реєстрації прав власності та прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 18940403 від 29.01.2015 року.

Вказану відмову мотивовано тим, що в процедурі розгляду заяви № 18617990 проведені пошуки інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В результаті чого, встановлено наявність записів про обтяження в актуальному стані (арешт нерухомого майна; предмет обтяження; все нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються (власник): ТОВ «Шафран», код 24667855; підстава виникнення обтяженя - постанова про арешт майна боржника та заборона його відчуження, серія та номер: 4496947, виданий 21.11.2014 року Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, заступник начальника Сокуренко І.О.).

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні державної реєстрації та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені відповідачем в основу оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наступне.

Суд зазначає, що у своїй діяльності, при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції керується Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з "Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р (Порядок № 868).

Обов'язковість процедури реєстрації речових прав встановлена ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п 37 Порядку № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно по п.1 ст.16 Закону, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції надана заява про державну реєстрацію права власності на виробничий будинок, який розташований за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, літ. "ЬІ-1" загальна площа 1663,3кв.

У відповідності до вимог вищезазначених норм права, до вказаної заяви представником позивача долучено пакет документів, зокрема: договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО 18.02.2014 р., акт приймання-передачі основних засобів від 10.02.2014 р., відповідно до якого на підставі протоколу № 7 від 10.01.2014 р. засновників ТОВ фірми "Шафран" ЛТД, передається будівля складу та розподільчого пункту загальною площею 1663,3 кв.м., в якому не зазначено інших ідентифікуючих ознак; технічний паспорт, виготовлений КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", за станом на 21.10.2010 р. з відміткою про відсутність змін 20.08.2012 р. на склад № 11 літ. "ЬІ-1" по АДРЕСА_1 у м. Харкові, в якому загальна площа нежитлової будівлі зазначена 1663,3 кв.м. Приписами п.4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п.15 Порядку № 868 передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором на виконання вимог п.3 п.4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за результатом проведеного пошуку інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено невідповідність заявлених позивачем прав і поданих документів вимогам чинного законодавства, регулюючого спірні правовідносини.

Судом встановлено, що право власності на склад № 11 загальною площею 1456,8 кв.м. по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ фірма "Шафран" ЛТД згідно з реєстраційним посвідченням на об'єкт нерухомого майна від 29.07.1996 року реєстровий номер № 964 на підставі договору купівлі - продажу від 29.01.1996 року, акту передачі майна від 04.04.1996 року та свідоцтва про право власності, виданого 02.04.1997 року Фондом державного майна України по Харківській області.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2010 року по справі № 2-2755/10 за позовом ТОВ фірмою "Шафран" ЛТД до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнано за ТОВ фірмою "Шафран" ЛТД право власності на нежитлову будівлю літ. "ЬІ-1" загальною площею 1663,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Однак, рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.12.2013 року скасовано вищевказане рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2010 року по справі № 2-2755/10 та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позову відмовлено.

Таким чином, як станом на час звернення позивача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.104 року, так і станом на час розгляду справи, правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності ТОВ фірма "Шафран" ЛТД на склад № 11 загальною площею 1456,8 кв.м. по АДРЕСА_1 є свідоцтво про право власності, видане 02.04.1997 року Фондом державного майна України по харківській області, яке не скасовано і не визнано недійсним.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що лише судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності є підставою для реєстрації права власності. Висновки суду, викладені в мотивувальній частині судового рішення, не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ фірмою "Шафран" ЛТД (Продавець) та ТОВ "Граналит" ЛТД (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 18.02.2014року, відповідно до пункту 1 якого, ТОВ "Граналит" ЛТД набув права власності на 80 % в статутному капіталі ТОВ фірмі "Шафран". Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за № 348.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що як станом на час розгляду справи, так і станом на час звернення до органу державної реєстрації прав із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем придбано частку статутного капіталу ТОВ фірмі "Шафран".

Окрім того, відповідно до п. 52 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10. 2013 р. N 868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

Пунктом 54 вказаного Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею об'єктів нерухомого майна у власність фізичним та юридичним особам, що вийшли із складу засновників (учасників) юридичної особи, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом, про передачу об'єкта нерухомого майна у власність фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи;

документ, що підтверджує факт передачі такого майна фізичній або юридичній особі, що вийшла із складу засновників (учасників) юридичної особи.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна попереднього власника такого об'єкта, заявникові не повертаються.

Але, поряд із цим, позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа, який підтверджує, що станом на час укладання договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі від 18.02.2014 року, ТОВ фірмою "Шафран" мало право власності на приміщення складу загальною площею саме у розмірі 1663,3 кв.м. по АДРЕСА_1, літ. «Ы-1», м. Харків.

Відповідно до положень п.28 Положення № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за наслідком розгляду заяви позивача № 18617990 від 14.01.2015 р. державний реєстратор в межах повноважень та у строк визначений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийняв обґрунтоване рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому у суду відсутні підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №18940403 від 29.01.2015 року.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що позивачем в порушення вимог вищезазначених статей кодексу не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю відповідача 2 були порушені права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

В свою чергу, суб'єктом владних повноважень було доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд вважає, що вищевказані позовні вимоги про зобов'язання виключення з державного реєстру іпотек запису про передачу в іпотеку, як об`єкту обтяження, спірної нежитлової будівлі та про виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об'єкту нерухомого майна запису про заборону на нерухоме майно, як об'єкту обтяження нежитлової будівлі, є передчасними, з огляду на недоведеність порушених прав.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного суду України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 160 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гриналит" ЛТД до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Федоренко Андрія Івановича про скасування рішення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05.06.2015 року.

Суддя Тітов О.М.