Справа № 16588/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2010 р. справа № 2а-536/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-536/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області про стягнення заборгованості з державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В с т а н о в и л а :

28 листопада 2008 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та стягнути на її користь недоплачену грошову допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 6203,69 грн. та недоплачену грошову допомогу при народженні дитини в розмірі 1308,4 грн., а також зобовязати відповідача виплати соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного вік починаючи з листопада 2008 року в розмірі 557,00 грн і судові витрати.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради по нарахуванню та виплаті позивачці сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а також зобовязано відповідача провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату суму недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у відповідності до ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення сум за період 2008 року судом відмовлено.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена до апеляційної інстанції як позивачкою так і відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга позивачки мотивована її правом за законом та обовязком відповідача доплатити їй суму допомоги при народженні дитини та недоотриману нею суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за весь 2007 рік та 2008 рік. Просить визнати постанову сду першої інстанції частково недійсною та постановити нове рішення яким стягнути з відповідача на її користь недоплачену щорічну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 6203,69 грн. та зобовязати відповідача проводити щомісячні виплати допомоги по досягненню дитиною трирічного віку на даний момент в розмірі 6203,69 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2009 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Ленінської райдержадміністрації Запорізької міської ради посилається на невідповідність рішення суду першої інстанції чинному законодавству, неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного і необґрунтованого її вирішення. Відповідач вказує на те, що УПСЗН є розпорядником бюджетних коштів, а тому беруть на себе бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Посилається на те, що порядок виплати допомоги по догляду за дитиною визначається КМУ, який має щорічно передбачати у проекті Державного бюджету України цільові кошти на ці виплати, а згідно ч.2 ст.95 Конституції України будь-які видатки визначаються виключно Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, а тому у 2007 р. позивачці виплачувалася допомога по догляду за дитиною у розмірі визначеному ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Крім того, згідно доповнень до апеляційної скарги відповідач просить застосувати у даній справі до вимог позивачки положення ч.1ст.100 КАС України.

Сторони по справі про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи в апеляційній інстанції

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу праці та соціального захисту населення щодо призначення, нарахування та виплати позивачці одноразової допомоги при народженні дитини та щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2007-2008 р.р. у розмірах менших, ніж це визначено ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»

Судом встановлено та матеріалами справи встановлено, що позивачка є застрахованою особою, яка у звязку з народженням дитини 11.04.2007 року знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області та отримує нараховану відповідачем щомісячно починаючи з червня 2007 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку(а.с.8)

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені права позивачки на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. в розмірі визначену ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», що є підставою для судового захисту цих прав позивачки саме відповідно до визначену нею норми Закону та період.

Наведені висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства лише за період річного строку звернення позивачки до суду та за нормами спеціального Закону, якими врегульовані спірні правовідносини.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (закон № 2811).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»№ 2240-III (далі Закон № 2240-III) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Дія норм зазначених Законів була відновлена з часу прийняття Конституційним Судом України № 6-рп/07 від 09.07.2007 року, яким були визнані неконституційними та відповідно втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, положення п.14 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що починаючи з 01.01.2007 р. змінювали розміри допомоги по догляду за дитиною,

Преюдиціальне значення рішення Конституційного суду України для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів по правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень норм вищезазначеного Закону, що визнані неконституційними, свідчить про те, що суд першої інстанції правильно визнав протиправними дії відповідача, який всупереч розяснень Конституційного Суду України в рішенні № 6-рп від 09.07.2007 р., з вказаної дати не проводив позивачці нарахування та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що є власним розумінням відповідачем норм матеріального права, а тому до уваги не приймаються і не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково застосував у цій справі норми матеріального права та не надав належної оцінки запереченням відповідача проти позову з підстав пропуску строку, у звязку з чим припустився порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в частині.

Згідно статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»суб'єктами загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є застрахована особа, страхувальник та страховик.

При цьому, страховиком є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд). За частиною 3 статті 9 вказаного закону Фонд є некомерційною самоврядною організацією.

Частиною 1 статті 19 Закону № 2240-III передбачено, що основним джерелом формування коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, є страхові внески страхувальників-роботодавців і застрахованих осіб, що сплачуються на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника), а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у 1 кварталі 2007 р. виплачував спірну допомогу за рахунок субвенцій, що перераховувалися УПСЗН на рахунки Фонду. Починаючи з 2 кварталу 2007 року Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, вже не виконує функції щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до трьох років застрахованим особам, і з цього часу страхувальники (суб'єкти господарювання) не мають права здійснювати призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок коштів Фонду та відображати ці витрати в звітності по коштах загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Тобто, з прийняттям змін у законодавстві, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, спірну допомогу застрахованим особам починаючи з квітня 2007 року та в подальшому зобов'язані виплачувати територіальні УПСЗН за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», який є спеціальним законом, що встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми, та який спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Правові норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»повністю узгоджуються з іншими нормативними актами, які визначають порядок сплати допомоги і джерела фінансування цих виплат, а тому аналізуючи викладені обставини, враховуючи що законодавством функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно застосовувати і щодо застрахованих осіб і щодо незастрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, які визначені статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає зміненню в частині застосування норм ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», з викладенням в цій частині постанову в іншій редакції.

Не може бути залишено в силі постанова суду в частині визначеного судом періоду захисту прав позивачки на отримання донарахованої відповідачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки змістовому наповненню ст.ст.99, 100 КАС України та обставинам справи за якими позивачка після прийняття Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. щомісячно отримувала допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», але до суду звернулася за захистом своїх прав лише 28 листопада 2008 року, не навівши при цьому в позові будь-яких доводів щодо причин пропущення нею річного строку звернення до суду за захистом, і питання про поновлення строку звернення до суду перед судом не ставила.

Не урахував суд першої інстанції також заперечень відповідача проти позову, в яких управління наполягало на застосуванні негативних наслідків пропущення позивачкою річного строку звернення до суду та на відмові у задоволені вимог позивачки саме з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції подавалися заперечення проти адміністративного позову (а.с.28-31) в яких одним із питань ставилося про відмову позивачці у задоволені позову з підстав пропуску нею річного строку звернення до суду. В апеляційній скарзі відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачка звернулася до адміністративного суду з позовом 28.11.2008 р. (а.с.3) не наводячи при цьому в позові пояснень з приводу того, коли саме вона дізналася про порушене право, або причини пропуску нею річного строку звернення до суду. Не надала суду цьому доказів і будь-яких пояснень.

В той час Рішення Конституційного Суду України № 6-рп було прийнято 09 липня 2007 року та оприлюднено у передбаченому законодавством порядку (надруковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року № 52).

Закони, інші нормативно-правові акти, судові рішення є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Таким чином, позивачка про порушення свого права, якщо вона вважала його порушеним, повинна була дізнатися у серпні 2007 року при здійсненні їй Управлінням праці та соціального захисту населення першої виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після оприлюднення рішення Конституційного Суду України № 6-рп.

Юридична необізнаність позивачки не може виправдовувати звернення позивачки до суду за захистом поза межами встановленого КАСУ процесуального строку і відповідно не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2 цієї норми КАСУ докази до суду надаються особами, які беруть участь у справі.

У частині 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення проти них покладається на сторони.

Колегією суддів не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про відсутність підстав для застосування до позивачки негативних наслідків пропуску нею річного строку звернення до суду за захистом її прав у період з 09.07.2007 р. до 28.11.2007 р., не встановлено також підстав і для визнання поважною причини пропуску позивачкою строку звернення до суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом і поважних причин пропуску такого строку не вбачається.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки щодо захисту її прав за період з 09.07.2007 р. до 28.11.2007 р. не підлягають задоволенню з підстав пропущення нею річного строку звернення до суду. Саме в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи позивачки про наявність підстав для донарахування на її користь недоплати допомоги за весь період 2007 року, а не з червня 2007 року є безпідставними, оскільки допомога по догляду за дитиною сплачується не раніше ніж народження дитини і подання до УПСЗН відповідної заяви. Дитину позивачка народила у квітні 2007 р., а на облік до УПСЗН стала з червня 2007 р. Крім того, дія 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»відновлені та діють лише з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги позивачки щодо незаконності судового рішення в частині відмови їй у задоволені вимог про стягнення з відповідача суму недоотриманої допомоги при народженні дитини, недоотриманої нею суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008 р., та зобовязання відповідача вчиняти певні дії на майбутнє.

При вирішені наведених вимог позивачки та постановлені рішення, судом першої інстанції правильно було враховано, що з 01.01.2008 року стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»діяла в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»згідно до розділу ІІ та розділу ІІІ якого «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень», а статті 40-44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»були виключені зазначеним Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 28-рп/2008 р. положення розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними, у звязку з чим є чинними, а тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь з відповідача недоотриманої суми допомоги за період 2008 року були відсутні.

Правильно судом першої інстанції відмовлено позивачці частині зобовязання відповідача на майбутнє призначити та виплачувати допомогу у відповідності з встановленим Законом розміром прожиткового мінімуму. Вжиття запрошуваного позивачкою способу захисту її прав на майбутнє є непридатним для запобігання владній діяльності, яка ще не розпочалася, а обовязок із вчинення дії суд не може ставити у залежність від обставини яка може (а може і не настати) у майбутньому, що узгоджується з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення»№ 11 від 29.12.1976 року яким визначено, що «резолютивна частина рішення повинна мати … безумовні висновки по суті розглянутих вимог…».

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки не має, і в цій частині судове рішення повинно залишатися без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2009 року скасувати в частині застосування положень статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»та в частині зобовязання управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року до 28.11.2007 року, відмовивши у задоволені наведених вимог ОСОБА_1.

Викласти абзац другий та третій постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2009 року в наступній редакції:

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною за період з 28.11.2007 року по 31.12.2007 року у розмірах менших, ніж це визначено ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»та законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Запорізької райдержадміністрації Запорізької області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 суму недоотриманої нею державної допомоги по догляду за дитиною за період з 28.11.2007 року по 31.12.2007 року розрахованої відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»для дітей віком до шести років, із відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум допомоги у період з липня-грудня 2007 року.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця починаючи з наступного після виготовлення повного тексту судового рішення апеляційної інстанції

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2010 року.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4