Справа № 7652/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2010 р. справа № 2а-1470/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-1470/09 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області на неправомірні дії, що ущемляють права, стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», інших виплат, пов'язаних з її недоплатою , -

В с т а н о в и л а :

Постановою эБобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2009 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково, поновлено строк звернення за захистом своїх прав за період 2007 рік, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобовязано його провести нарахування і виплату позивачам відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»недоотримані суми пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 07.12.2009 р., розрахованої відповідно до положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період липня-грудня 2007 р. та з травня 2008 р. по грудень 2009 р. В решті позовних вимог судом позивачам відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у період 2006-2007 р.р. дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»призупинялася Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік»та «Про Державний бюджет на 2007 рік», а у 2008 р. розмір підвищення до пенсії «дітям війни»змінювався Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік». Після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., розмір виплат не змінювався, оскільки фінансування із державного бюджету по виплатам за Законом України «Про соціальний захист дітей війни»не збільшувалося За наведених обставин, відповідач не вбачає будь-яких порушень законодавства в своїх діях. Крім того, вказує на не визначення законодавством України поняття «мінімальна пенсія за віком», як розрахункова величина для підвищення пенсії за ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та на неможливість застосовування до спірних правовідносин положення ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В частині відмови суду у задоволені вимог позивачів про захист їх прав за період 2006 року, з 01.01.2007 р. до 09.07.1997 р. та з 01.01.2008 р. до 22.05.2008 р, сторонами у справі не оскаржувалася, відповідно колегія суддів згідно до ст..195 КАСУ переглядає судове рішення у цій справі в межах апеляційної скарги.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду, яким порушено право позивачів на отримання у 2006-2009 р.р. передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі перебувають на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області, отримують пенсію за віком та мають статус «дитини війни», тому відповідно мають право на отримання пільг і державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року.

Задовольняючи частково позов у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість звуження змісту прав позивачів на гарантований державою соціальний захист та обовязок держави в особі відповідача по справі, забезпечити їх належний матеріальний рівень, як осіб зі статусом «дитини війни».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог позивачів за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.052008 р. по 07.12.2009 р., і вважає такі висновки законними та обґрунтованими, оскільки це право позивачів підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., з прийняттям якого визнані неконституційними положення Закону про Державний бюджет на 2007 р, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р., та рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 р., з прийняттям якого визнані неконституційними положення Закону про Державний бюджет на 2008 р, що змінювали розмір підвищення до пенсії на період 2008 р. У 2009 році не вносилося змін до положень ст.6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Правильно судом першої інстанції визначено застосування положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, що узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р., яким розяснюється про те, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими зазначеною нормою закону, і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Безпідставними є доводи апелянта щодо неможливості визначення розміру мінімальної пенсії за віком у спірних правовідносин з застосуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зміст ч.3 ст.28 цього Закону не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії та прав на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни, і відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії позивачів, покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем їх проживання

З огляду на положення глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України, колегія суддів зазначає, що правомірними вважалися б дії відповідача, у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами. Тобто, за наявності відповідних звернень до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для діяльності територіального органу ПФУ після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік та на 2008 рік, і на наступний бюджетний період. Такої можливості, на погляд колегії суддів, відповідач не був позбавлений.

Вищенаведене також свідчить про безпідставність доводів апелянта про відсутність відповідного фінансування виплат за Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки навіть при відсутності належного фінансування державою даних видатків, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Не можуть слугувати підставою для порушення прав позивачів не виконання Кабінетом Міністрів України наведених у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»доручень щодо подання до Верховної Ради України пропозиції про приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, приведення у відповідність із цим Законом нормативно-правових актів КМУ та забезпечення приведення у відповідність із цим Законом нормативно-правових актів міністерствами і іншими центральними органами виконавчої влади.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивача стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Відповідач у справі заперечуючи проти адміністративного позову, відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надав доказів правомірність своєї бездіяльності стосовно позивачів у період з 09.07.2007 р. до 01.01.2008 р. та з 22.05.2008 р. по 07.12.2009 р., що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції у вищенаведеній частині.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із обґрунтуванням суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності відповідача, які свідчать про ігнорування територіальним органом пенсійного фонду рішень Конституційного Суду України та не виконання вимог Закону, що призвело до порушення прав позивачів, які повинні бути відновленні шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на відсутність заперечень відповідача проти задоволення вимог позивачів з підстав пропуску ними без поважних причин річного строку звернення до суду, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду за захистом.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, викладеним достатньо повно, обґрунтованим та правильно мотивованим, з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції з наведених у апеляційній скарзі підстав.

Разом з тим, задля усунення невизначеності у взаємовідносинах між сторонами спору та зрозумілості судового рішення при його виконання, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частини постанови шляхом зазначення в резолютивній частині про обовязок відповідача вчинити певні щодо кожного із позивачів окремо.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2009 року змінити, виклавши абзаци пятий та шостий постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2009 року в наступній редакції

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотримані ним у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 07.12.2009 року сум пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальну допомогу дітям війни», виходячи із розрахунку згідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час її виплати у період липня-грудня 2007 р. та з травня 2008 р. по грудень 2009р. , та за відрахунком виплачених ОСОБА_1 сум підвищення у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 недоотримані нею у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 07.12.2009 року сум пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальну допомогу дітям війни», виходячи із розрахунку згідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час її виплати у період липня-грудня 2007 р. та з травня 2008 р. по грудень 2009р. , та за відрахунком виплачених ОСОБА_2 сум підвищення у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року

В іншій частині постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду набирає чинності в порядку ст.. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України - протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених КАС України, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко