Справа № 13966/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2010 р. справа № 2а-13429/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-13429/08/0470 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі про стягнення недоплаченої суми щомісячної соціальної допомоги, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області щодо не виплати з липня 2007 року позивачці щомісячної державної соціальної допомоги згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суми недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за період з липня по грудень 2007 року, що у сумі складає 735,30 грн, а з державного бюджету стягнуто на користь позивачки судовий збір в сумі 08,27 грн. В решті вимог судом позивачці відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм матеріального права, оскільки за Законом України «Про соціальний захист дітей війни»передбачається фінансування виплат «дітям війни»із державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, тому відповідно органами пенсійного фонду будь-яких порушень у правовідносинах з позивачем допущено не було. Вказує на те, що на час звернення позивачки до суду з цим позовом, на законодавчому рівні не було визначено механізму розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону, а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня визначений частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», може застосовуватися згідно частини 3 вказаної статті виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із цим Законом № 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не розповсюджується. Також вказує на те, що у 2008 році Державним бюджетом України та постановою КМУ № 530 від 28.05.2008 р. визначено розмір виплати надбавки до пенсії «Дітям війни».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу пенсійного фонду України щодо не нарахування та невиплати позивачці у період 2006-2007 р підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі правильно встановлені фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини та вірно застосовані до цих правовідносин норми матеріального права.

Так, в ході розгляду справи судом безспірно встановлено, що позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області та має статус «дитини війни», що відповідно надає їй право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що у період у 2006 2007 р.р. Управлінням Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області позивачці не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії у розмірах, що визначені ст.6 Законом № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Задовольняючи позов в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований законом соціальний захист та обовязку держави в особі відповідача по справі забезпечити належний матеріальний рівень особи зі статусом «дитина війни».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячно у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року сум пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р, і вважає такі висновки суду законними та обґрунтованими, оскільки це право позивачки підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли на 2007 рік дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо нарахування позивачці підвищення до пенсії з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір - немає.

Враховуючи приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом «дитина війни»на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, колегія суддів вважає недоречними та безпідставними посилання відповідача на положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки відсутність іншого визначеного законом мінімального розміру пенсії за віком не можуть бути підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем її проживання.

При розгляді даного спору також необхідно врахувати положення глави 4 Бюджетного кодексу України щодо бюджетного процесу та встановлений у ст.35 Бюджетного кодексу України порядок розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України з огляду на які колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів (з урахуванням права позивача), необхідних для діяльності територіального органу пенсійного фонду після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своїх дій стосовно позивачки у період після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09.07.2007 р. Таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивача стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Доводи апелянта про відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із обґрунтуванням суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача, які свідчать про ігнорування територіальним органом пенсійного фонду рішень Конституційного Суду України та не виконання вимог Закону, що призвело до порушення прав позивачки, які повинні бути відновленні шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії. В цій частині рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтоване та мотивоване з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті та постановленні рішення по справі вийшов за межі своїх повноважень шляхом визначення конкретної суми заборгованості по підвищенню до пенсії позивачки. Дій по нарахуванню та перерахунку пенсій, підвищень, доплат та інших виплат чинним законодавством віднесені до виключної компетенції субєкта владних повноважень, тобто територіального органу УПФУ, який є відповідачем у цій справі.

За наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивачки конкретно визначеної судом суми заборгованості невиплаченого підвищення до пенсії, з прийняттям в цій частині нової постанови про зобовязання відповідача вчинити певні дії

Також скасуванню підлягає рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. З увагою на те, що у цій справі задоволено нематеріальні вимоги позивачки щодо протиправності дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, колегія суддів вважає, що на користь позивачки може бути стягнуто лише сума судового збору у розмірі 3,40 грн.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі - залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2009 року скасувати в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за період з липня 2007 року по грудень 2007 року включно, що у сумі складає 735,30 грн. та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з державного бюджету судового збору в сумі 08,27 грн.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за період з липня 2007 року по грудень 2007 року включно, що у сумі складає 735,30 грн., та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з державного бюджету судового збору в сумі 08,27 грн.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., розрахованої з урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати у період липня-грудня 2007 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3,40 грн.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців після виготовлення повного тексту постанови

Повний текст постанови виготовлено 13 квітня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3