Справа № 17913/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2010 р. справа № 2а-14/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-14/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації про перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та стягнення недоотриманих сум за 2007-2008 роки, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації про перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та стягнення недоотриманих за 2007-2008 роки, зазначаючи, що йому, як інваліду війни ІІ групи, згідно із статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»щорічно до 5 травня належить виплачувати разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Посилаючись на те, що у 2007 та 2008 роках виплати йому проведені неповністю, тобто у розмірах, що не співвідносяться із розміром мінімальної пенсії за віком, а тому сума заборгованості складає - 6336 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено, поновлено строк звернення до суду, визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Софіївської РДА щодо виплати позивачу щорічної одноразової допомоги до 5-го травня за 2007 р. у розмірі 360 грн., і за 2008 році у розмірі 400 грн. та зобовязано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Софіївської РДА здійснити перерахунок позивачу виплат щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплат які були проведені за даний період, а саме у розмірі за 2007 рік 2888 грн., та за 2008 рік 3448 грн.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю судового рішення нормам чинного законодавства, неповним зясуванням судом обставин, які мають значення для справи, що призвело до незаконного і необґрунтованого її вирішення.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІ групи за захворюванням, отриманим внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС, а тому відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, позивачу за 2007 рік була виплачена вказана допомога 18 квітня 2007 року в сумі 360 грн., тобто у розмірах, встановлених Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а за 2008 рік вказана допомога була виплачена 09 квітня 2008 року у сумі 400 грн., тобто у розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 183 від 12 березня 2008 року (а.с.81)

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що для врегулювання спірних правовідносин у цій справі пріоритетними є норми Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за яким виплата допомоги передбачена у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком і розмір цієї допомоги не може пов'язуватись з наявністю чи відсутністю коштів, оскільки при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року було встановлено виплату цієї допомоги в розмірі 360 гривень, а в пункті 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»частину 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»було викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». Постановою Кабінету Міністрів України № 183 від 12 березня 2008 року встановлено, що у 2008 році виплата разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 400 грн. 00 коп.

Тобто, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій. При цьому дія статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на період 2007 року була зупинена пунктом 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», а на період 2008 року змінювалася пунктом 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Отже для вирішення цього спору суду необхідно було визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягає застосуванню.

Згідно з ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень, а також враховуючи, що вищезазначеними статтями законів України про Державний бюджет України на 2007 - 2008 роки було фактично змінено положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення статей Законів України про Державний бюджет України на 2007 - 2008 роки.

Зазначених обставин та норм матеріального права не врахував суд першої інстанції під час вирішення спору в цій справі, чим порушив правила застосування норм матеріального права, а саме помилково надав перевагу приписам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік», не можна визнати неправомірними, оскільки норми вказаних законів, діючих до часу прийняття Конституційним Судом України рішень № 6-рп/07 від 09.07.2007 р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, мали пріоритет над нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення такої виплати за 2007 рік та за 2008 рік відповідно до Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ

Посилання суду на рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», та на рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає помилковими, бо ці рішення були прийняті після закінчення строку проведення цієї допомоги. Тобто, на момент виплати щорічної допомоги (до 5 травня 2007 року та до 5 травня 2008 року) відповідач діяв відповідно до діючого законодавства.

Застосування до виниклих по цій справі положень ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»- є неприпустимим, оскільки даною нормою встановлено, що звернутися за отриманням разової грошової допомоги до 5 травня та отримати її до 30 вересня мають право особи які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня. Позивач до таких осіб не відноситься, оскільки вказану допомогу він отримав до 5 травня у розмірі, визначеному Законом на той період часу.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки висновок суду по цій справі зроблений з порушенням правил застосування норм матеріального права.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2009 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Софіївської районної державної адміністрації про перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та стягнення недоотриманих сум за період 2007-2008 р.р. відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3