Справа № 19914/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2010 р. справа № 2а-91/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-91/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про стягнення заборгованості з виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнуто з відповідача на користь позивачки 5560,80 грн щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період 2008 року та судові витрати в розмірі 3,40 грн. з державного бюджету

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем до апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріально та процесуального права, а також не зясування судом обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим на погляд відповідача постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

Позивачка в письмових запереченнях проти апеляційної скарги посилається на обовязок територіальних органів праці та соціального захисту населення виплачувати допомогу по догляду за дитиною як не застрахованим так і застрахованим особам. Вказує на невиконання відповідачем рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року та ненадання суду доказів правомірності своїх дій, тому вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, у звязку з чим просить залишити її без задоволення а судове рішення без змін.

Сторони належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, у звязку з письмовими заявами відповідача та позивачки про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України колегія суддів визнала, що неприбуття в судове засідання представника відповідача та позивачки не перешкоджає розгляду справи

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії субєкта владних повноважень щодо нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, які на думку позивачки повинні відповідати положенням ст.41 та ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а також захист права позивачки на отримання вказаного виду допомоги у розмірах визначених у наведених нею нормах Закону і відновлення її прав шляхом стягнення недоотриманих сум допомоги.

З матеріалі в справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як застрахована особа з квітня 2007 року та отримує щомісячно допомогу по догляду за дитиною, що розрахована була на початку 2007 року Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та продовжувалася виплачуватися відповідачем відповідно до розміру, визначеного Законом України Про Державний бюджет на 2007 рік і на 2008 рік та п.9 «Порядку призначення і виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку особам застрахованим в системі загальнообовязкового соціального страхування», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 13 від 11.01.2007 р.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини по цій справі регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», дія якого щодо визначення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відновлювалася Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та рішенням № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., а внесені зміни до ст.41-43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»не торкалися прав застрахованих осіб на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що після внесення змін застраховані особи як і раніше повинні були отримувати допомогу саме на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом помилково застосовано до спірних правовідносин у цій справі норми матеріального права, які не підлягають застосуванню

Помилковість рішення суду першої інстанції в частині права позивачки отримати недоотриману нею допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб полягає в тому, що ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»міститься загальне посилання на розмір прожиткового мінімуму але не конкретизовано який саме розмір прожиткового мінімуму мається на увазі.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811 (далі Закон № 2811).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.13 Закону № 2811 (в редакції, що діяла до 01.01.2008 р.) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням»№ 2240 (далі Закон № 2240).

Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно ст.2 Закону № 2240 страховий випадок - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи або членів її сім'ї на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг за цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Одним із принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника), а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» УПСЗН з другого кварталу 2007 року зобов'язані виплачувати спірну допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року № 489-V допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19.12.2006 р. № 489-V зупинена на 2007 рік дія статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) статті 56, 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року № 489-V.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Отже, з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та дія ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» за якою розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не повинен бути меншим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виходячи з того, що наведена у ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»допомога жінці надається у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, розмір якої чітко визначено у ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», колегія суддів вважає, що при вирішенні позову по цій справі слід керуватися вказаною спеціальною нормою Закону, саме якою врегульовано спірні правовідносини.

Таким чином, вищенаведене свідчить про безпідставність висновків суду щодо права на отримання у період 2007 року та 2008 року допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб

Не підлягають задоволенню вимоги позивачки і щодо відновлення її прав на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах прожиткового мінімуму за період 2008 року, оскільки у зазначений період діяли положення статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а тому правові підстави визнавати дії УПСЗН протиправними та вирішувати питання про відношення прав позивачки відсутні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»(№ 107), пункт 23, у Законі України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у статті 13 слова «не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування»виключені та частина перша статті 15 викладена в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень»; пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»викладений у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Згідно п. 24 закону № 107 у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»статті 40-44 виключені.

Таким чином з 01.01.2008 р. існує норма закону, відповідно до якої спірні правовідносини регулюються тільки Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», функції по виплаті допомоги до догляду за дитиною покладені на УПСЗН і допомога виплачується саме за рахунок державного бюджету.

Питання щодо порядку призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» зі змінами внесеними, постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року № 57, відповідно якої з 01.01.2008 р. і застрахованим, і незастрахованим особам допомогу сплачує УПСЗН.

За Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Перерахування коштів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку безпосередньо на рахунки населення здійснюють територіальні управління праці та соціального захисту населення з реєстраційних рахунків за кодом тимчасової функціональної класифікації видатків 090303 «Допомога на догляд за дитиною віком до 3 років».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема пунктів 24-34 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік». При цьому пункт 23 неконституційним визнаний не був.

Тобто, ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»є чинною, але також є чинними вказані норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Згідно статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»суб'єктами загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є застрахована особа, страхувальник та страховик.

При цьому, страховиком є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд). За частиною 3 статті 9 вказаного закону Фонд є некомерційною самоврядною організацією.

Частиною 1 статті 19 Закону № 2240-III передбачено, що основним джерелом формування коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, є страхові внески страхувальників-роботодавців і застрахованих осіб, що сплачуються на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до Постанови КМУ № 32 від 16 січня 2007 р. у 1 кварталі 2007 р. виплачував спірну допомогу за рахунок субвенцій, що перераховувалися УПСЗН на рахунки Фонду, а починаючи з 2 кв. 2007 року, не здійснює виплату допомоги. З цього часу страхувальники (суб'єкти господарювання) не мають права здійснювати призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за рахунок коштів Фонду та відображати ці витрати в звітності по коштах загальнообов'язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

З прийняттям змін у законодавстві, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, Фонд з квітня 2007 року вже не виконує функції щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до 3 трьох років застрахованим особам. Спірна допомога виплачується за рахунок держави і саме держава узяла функцію такі виплати здійснювати.

Правові норми Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»у часі прийняті пізніше за ст. 43 Закону № 2240, вони повністю узгоджуються з іншими нормативними актами, які визначають порядок сплати допомоги і джерела фінансування цих виплат, а тому, аналізуючи викладені обставини, враховуючи, що законодавством функція виплати допомоги по догляду за дитиною визначена як державна, судова колегія вважає необхідним в даному випадку застосовувати і щодо застрахованих осіб і щодо незастрахованих осіб положення про розмір спірної допомоги, які визначені лише ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Порушень цієї норми з боку відповідача у 2008 р. судом не встановлено, а тому в частині визнання дій УПСЗН щодо виплати щомісячно допомоги по догляду за дитиною у розмірі меншому за прожитковий мінімум протягом 2008 р. та стягнення недоотриманих сум, вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини та положення законодавчих актів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у період 2008 року - діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відповідно у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача і стягнення з нього на користь позивачки сум допомоги за вказаний період часу у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, що є підставою для скасування судового рішення

Помилковим є також рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки конкретно визначеної суми недоотриманої нею щомісячної допомоги по догляду за дитиною, оскільки у такий спосіб суд першої інстанції вийшов за межі встановленої КАС України компетенції адміністративного суду та прийняв рішення, що стало матеріально-правовим фактом, який замість рішення субєкту владних повноважень породив правовідносини за участю позивачки, що не передбачається Законом

Адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень відповідача.

Вимоги позивачки стосовно захисту її прав за період 2007 року також не підлягали задоволенню з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду, оскільки позивачка звернувшись до суду за захистом порушених прав у лютому 2009 року не навела поважних причин за наявності яких вона не зверталася за захистом на протязі року після постановлення Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р., яким відновлювалося та діяло до кінця бюджетного 2007 року право як застрахованих так і не застрахованих осіб на отримання допомоги у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років.

Помилковим є рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат по справі, оскільки відповідно до приписів ст.94 КАС України, здійснені позивачкою документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 грн. підлягали б стягненню на її користь, у разі задоволення позову, не з державного бюджету, а з місцевого бюджету

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволені вимог позивачки.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області задовольнити.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2009 року скасувати, у задоволені позову ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Повний тест постанови виготовлений 05 квітня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3А