Справа № 379/477/15-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/477/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Потеряйко С.А. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаряБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Таращанського районного суду Київської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 1 від 06.03.2015 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язати зарахувати період її роботи з 24.12.2009 по 05.01.2015 в комунальному закладі Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати призначити їй з 04.03.2015 пенсію за вислугою років.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ у Таращанському районі Київської області від 06.03.2015 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_5

Зобов'язано УПФУ у Таращанському районі Київської області зарахувати період її роботи з 24.12.2009 по 05.01.2015 у комунальному закладі Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язано УПФУ у Таращанському районі Київської області призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугою років з 04.03.2015, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.07.1986 ОСОБА_5 закінчила Богуславське педагогічне училище за спеціальністю «виховання у дошкільних закладах».

З 01.08.1986 зарахована на посаду вихователя дитячого садка Таращанського радгоспу технікуму ім. Героя Радянського Союзу О. Шевченка.

24.08.1987 позивачка звільнена за переведенням на посаду вихователя дитсадка № 1 м. Тараща, де працювала по 30.08.1999.

З 01.12.1999 призначена на посаду помічника вихователя Таращанського дитячого будинку змішаного типу для дітей сиріт «Надія», а з 02.08.2000 на посаду вихователя вказаного закладу.

Відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України та Міністерства у справах сім'ї, дітей та молоді від 01.09.2004 № 747/460, Таращанський дитячий будинок змішаного типу «Надія» з 25.04.2005 було перейменовано на Таращанський дитячий будинок «Надія».

Відповідно до рішення Таращанської районної ради Київської області від 07.08.2009 № 489-2-V, Таращанський дитячий будинок «Надія» з 24.12.2009 реорганізований шляхом перетворення у Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія».

По 05.01.2015 в даному закладі позивачка працювала на посаді вихователя.

04.03.2015 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, як працівнику освіти, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 1 від 06.03.2015 УПФУ у Таращанському районі Київської області позивачці відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного спеціального стажу роботи (25 років).

Період роботи з 24.12.2009 по 05.01.2015 не зараховано до спеціального стажу роботи позивачки, оскільки Комунальний заклад Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» не відноситься до закладів, робота в яких дає право на пенсію за вислугою років, оскільки він не включений до переліку закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, вважаючи свої права на пенсійне забезпечення порушеними, позивачка звернулася з вищевказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, центру соціально-психологічної реабілітації дітей посади вихователя, не є підставою для не зарахування відповідного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки робота позивачки в цьому закладі була безпосередньо пов'язана із наданням послуг вихователя.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно п. «е» ст. 55 цього Закону, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У 2010 році на виконання вимог Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо захисту прав дітей» проведено реформування системи закладів всіх форм власності для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та на підставі рішення Таращанської районної ради Таращанський дитячий будинок «Надія» реорганізований у Комунальний заклад Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія».

Згідно з переліком закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, право на пенсію за вислугою років мають працівники дитячих будинків, дитячих трудових, та дитячих виховно-трудових колоній, дитячих приймальних пунктів і приймальників-розподільників для неповнолітніх. Тобто, центри соціально-психологічної реабілітації дітей до цього переліку не віднесено.

Відповідно до Типового положення «Про центр соціально-психологічної реабілітації дітей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 № 87, центр соціально-психологічної реабілітації дітей це - заклад соціального захисту, що створюється для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинились у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги.

Відповідно до Статуту комунального закладу Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», що розроблений відповідно до зазначеного Типового положення - це соціального захисту, що створюється для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей віком від 3 до 18 років, які опинилися у складних життєвих обставинах, надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги.

У своїй діяльності центр керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, рішеннями відповідних органів виконавчої влади та місцевого самоврядування та Статутом.

Отже, різниці між такими закладами, як дитячий будинок та центр соціально-психологічної реабілітації дітей фактично немає, оскільки у дитячих будинках, що й у центрах соціальної реабілітації перебувають діти від 3 до 18 років, де отримують медичне обстеження, лікування та освіту.

Відсутність в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, центру соціально-психологічної реабілітації дітей посади вихователя, не є підставою для не зарахування відповідного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки робота позивачки в цьому закладі була безпосередньо пов'язана із наданням послуг вихователя.

Як вбачається з довідки № 01-04113 від 13.02.2015 року виданої Комунальним закладом Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», ОСОБА_5 працювала в закладі на посаді вихователя по 05.01.2015. На протязі даного часу вона неодноразово проходила курси підвищення кваліфікації при Київському обласному інституті післядипломної освіти педагогічних кадрів. Рішенням атестаційної комісії відділу освіти Таращанської РДА від 29.03.2012 було встановлено кваліфікаційну категорію: відповідає раніше присвоєній категорії «Спеціаліст першої категорії». Вихователь отримувала щомісячну надбавку за вислугу років у відсотках до посадового окладу (порядок виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78), допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на зарахування до спеціального стажу період роботи з 24.12.2009 по 05.01.2015 в Комунальному закладі Таращанської районної ради «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія», а тому позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 05.06.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.