Справа № 19382/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2010 р.справа № 2а-379/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації на постанову Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2009 року

у адміністративній справі 2а-379/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення допомоги по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації Кіровоградської області по нарахуванню та виплаті позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року у розмірах менших ніж передбачено ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»та зобовязано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку, з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, у розмірах, передбачених ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем з підстав порушення судом норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації Кіровоградської області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, яке полягає у неврахуванні судом при вирішенні спору положень законодавства, чинного на час проведення відповідачем виплат позивачці допомоги по догляду за дитиною, а саме: ст.15 та п.3 розділу 7 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». Вказує на те, що показники Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік та 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»сформовано на підставі чинної нормативно-правової бази та повністю розподілено між головними розпорядниками бюджетних коштів, і в цьому закону не передбачено витрат, що повязані з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким до того ж не встановлено джерела фінансування додаткових витрат та не зобовязано внести відповідні зміни до бюджетного закону. За наведених обставин, відвідач вважає, що взяти на себе зобовязання щодо проведення соціальних виплат, він може лише у разі внесення відповідних змін до Закону «Про Державний бюджет».

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є протиправні дії відповідача щодо призначення, нарахування та виплати позивачці у період 2007-2008 років державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах менших ніж це визначено ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

З матеріалів справи вбачається, що позивачка у звязку з народженням 18.10.2006 року дитини, перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації Кіровоградської області та у 2007 році отримувала щомісячну соціальну допомогу у розмірах, нарахованих відповідачем відповідно до п.14 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а у період 2008 року позивачці нараховувалася і виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років починаючи з дня прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007, тобто з 09.07.2007 р. та до кінця бюджетного 2007 року, тобто до 31.12.2007 року є беззаперечним, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.14 ст.71 та ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що встановлювали інший розмір виплати.

Враховуючи, що вказане рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статі зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно встановив, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідачу слід було керуватися ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»в редакції діючій до набрання законної сили Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», згідно якої: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. положення наведеної норм Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»щодо порядку виконання рішень, висновків Конституційного Суду України треба розуміти як право Конституційного Суду України у разі необхідності визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки його виконання та покласти обов'язок на відповідні державні органи забезпечити це виконання. При цьому незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Таким чином, наведені норми свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього обовязку нараховувати та виплачувати позивачці починаючи з 09.07.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років, який складав у період з 09.07.2007 року по 01.10.2007 року суму в розмірі 463 грн. щомісячно, а з 01.10.2007 року по 31.12.2007 року в розмірі 470 грн. щомісячно.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт нарахування та виплати позивачці у період з 09.07.2007 р. щомісячної державної допомоги у розмірі нижчому, ніж це визначено законом, колегія суддів вважає правильними висновки суду про зобовязання відповідача донарахувати та виплатити позивачці суму недоотриманої нею допомоги за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. виходячи із прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років у вказаний період часу, за відрахуванням отриманих позивачкою сум допомоги у цей період.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи управління праці та соціального захисту населення, які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій, у тому числі: державної допомоги сім'ям з дітьми - є органами виконавчої влади і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та вимогам Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», яким встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до ст.1 цього Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. А відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»встановлено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, призначаються і виплачуються органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків дитини.

Таким чином, вищенаведене свідчить про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності у нього обовязку по нарахуванню та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, визначених ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції належним чином мотивована і за своїм змістом та формою відповідає вимогам матеріального закону, є законною та належним чином обґрунтованою, тому відповідно апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської райдержадміністрації Кіровоградської області залишити без задоволення, постанову Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її тексту у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала суду виготовлена 20 липня 2010 року

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4