Справа № 2-а-6465/11
Суддя: Чхайло О. В.
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6465/11

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2011 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайла О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни. Так, згідно Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту»позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня. Але у 2010 -2011 роках допомога виплачувалась не в повному обсязі, недоплата становить 3570 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму неотриманої допомоги.

Ухвалою судді було відкрито скорочене провадження у даній справі в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 99 КАС України, а саме з 20.04.2011 року. В іншій частині позов залишено без розгляду у звязку з визнанням причин пропуску строку звернення до суду неповажними.

Представник відповідача в наданому запереченні вказав, що управління щорічно проводить нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня особам, які мають статус «учасник війни», виходячи з видатків встановлених законами України про державний бюджет на кожен рік. У 2011 році позивачу була нарахована та виплачена допомога в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року «Про розміри грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а саме в сумі 120 грн. Представник відповідача вважає, що управління діяло в межах своїх повноважень і не має права встановлювати розмір зазначеної допомоги, а лише виплачує її відповідно до закону.Тому підстави для задоволення позову відсутні.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що спір між сторонами виник з адміністративних правовідносин, які носять публічний характер, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення частково, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач відноситься до категорії громадян, що мають право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни, що стверджується посвідченням (а.с. 5).

Так, в силу вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомогу у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 2 ст. 19, ч. З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

У 2011 році позивачу була нарахована та виплачена допомога як учаснику війни в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року «Про розміри грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» в сумі 120 грн.

Суд враховує, що після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»дія ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»щодо визначення розміру допомоги у відношенні до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати не зупинялась, що свідчить про обовязок відповідача виконувати приписи зазначеної норми права, втому числі і у 2011 році.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не постанова КМУ № 341 від 04.04.2011 року «Про розміри грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно-правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про нарахування та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області допомоги у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування сум замість органу, якому надані такі повноваження.

Тому суд вважає необхідним визнати дій відповідача незаконними та зобовязати здійснити перерахунок та виплату позивачеві донарахованих сум щорічної грошової допомоги до 5 травня у відповідності до розміру, встановленого ст. 14 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 11, 70, 71, 94, 99, 100, 158-3, 254 КАС України, ст. 12, 17-1,22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп, Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік»;

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 у 2011 році щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування»з урахуванням фактично отриманих сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Лебединської районної державної адміністрації Сумської області виконати дану постанову негайно.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лебединський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Чхайла О. В.