Справа № 44337/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2010 р. справа № 2а-5385/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2009 року

у адміністративній справі № 2а-5390/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку, визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання провести перерахунок та виплату щомісячної допомоги до пенсії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області та зобовязано відповідача здійснити щомісячне нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року і в подальшому. В задоволенні іншої частини вимог позивачу судом відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області та зобовязання донарахувати та виплатити на користь позивача суму недоплаченого підвищення до пенсії, та просить прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, та не врахуванням положень Законів України про Держаний бюджет на відповідний рік, компетенції органів Пенсійного фонду України, відсутності фінансування даного виду видатків та не врегулювання на законодавчому рівні питання щодо механізму виплати підвищення до пенсії дітям війни.

При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу ПФУ щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії у розмірах визначених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р. (далі Закон »№ 2195-IV від 18.11.2004 р.).

Судом першої та апеляційної інстанції зясовано, що позивач по справі має статус «дитини війни», що відповідно надає їй право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобовязання його вчинити певні дії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права особи зі статусом «дитина війни»на гарантований державною соціальний захист та про обовязок держави в особі відповідача по справі забезпечити належний її матеріальний рівень.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки право позивача на отримання пенсії з підвищенням її розміру, визначеного ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 рік підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. та Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 р. З прийняттям Конституційним Судом України зазначених рішень втратили чинність положення Закону про Державний бюджет на 2007 р. що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р., та відповідно положення Закону про Державний бюджет на 2008 рік що змінювали визначений у статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»розмір підвищення на період 2008 року. У період 2009 року законодавцем не вносилося змін до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в частині розміру підвищення до пенсії «дітям війни».

Наведені висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вищезгадані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо необхідності врахування відповідачем при проведенні розрахунку підвищення пенсії позивача положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом «дитина війни»на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність іншого визначеного законом мінімального розміру пенсії за віком, окрім зазначеного частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»- не є підставою для відмови в реалізації позивачці конституційної гарантії та її права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачки.

Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Доводи апелянта про відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для виконання покладених на нього державою обовязків на здійснення позивачу виплат, гарантованих Конституцією України - не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

В Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивачки стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.

Таким чином, вищенаведеним повністю підтверджується висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача, яким були проігноровані приписи рішення Конституційного Суду № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року й № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року та не було перераховано пенсію позивачу з його підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., що призвело до порушення прав позивача, які повинні бути відновленні шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин колегія суддів визнає постанову суду першої інстанції у вищенаведеній частині обґрунтованою та належним чином мотивованою, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування судового рішення.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції не може бути залишено в силі та підлягає зміні шляхом його доповнення кінцевою датою перерахунку та виплати відповідачем підвищення до пенсії позивача за 2008 рік, якою є 31.12.2008 року. Внесення таких змін до постанови суду першої інстанції необхідна для того щоб усунути правовий спір остаточно, а також для зрозумілості судового рішення й усунення невизначеності у взаємовідносинах між сторонами спору.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення судом позову по цій справі у межах заявлених вимог та зобовязання відповідача вчинити певні дії тільки за певний період, не звільняє територіальний орган ПФУ від обовязку діяти у подальшому на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані. Тобто, відповідач зобовязаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах, що визначений статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Світловодську Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2009 року змінити в частині періоду перерахунку підвищення до пенсії, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Світловодську Кіровоградської області здійснити щомісячне нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, включно.

В іншій частині постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3