Справа № 36331/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2010 р. справа № 2а-779/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними та стягнення коштів на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2009 року позивачка звернулася з позовом, де просила визнати неправомірною відмову відповідача від виплати щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(надалі по тексту Закон №796), стягнути з відповідача недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2008 роки в розмірі 6548,50 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволено: визнано неправомірною відмову відповідача від виплати на користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення, зобов'язано відповідача донарахувати та виплатити на користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 2008 роки. В задоволені вимог за 2005-2006 роки було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 3 групи, та перебуває на обліку у відповідача, який проводив виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 796 (в редакції від 20.06.1996 року) передбачена щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам І і ІІ групи пять мінімальних заробітних плат; інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам чотири мінімальні заробітної плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - пять мінімальних заробітних плат; 3 категорії три мінімальні заробітні плати.

Дію абзацу другого, третього четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 Закону №796 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Проте, зупинення дії абзацу другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої статті 48 на 2007 рік, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 № 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 09 липня 2007 року.

Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу допомогу на оздоровлення не у відповідності із ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а у твердій грошовій сумі, визначеній постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. за 2007 рік. в розмірі 90 грн. у вересні 2007 року.

Разом з тим, задовольняючі вимоги за 2007 рік суд першої інстанції помилково визнав причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Як видно з матеріалів справи та пояснень сторін, про порушення своїх прав та законних інтересів щодо грошової допомоги на оздоровлення позивачка знала щороку при отриманні грошової допомоги, а в суд з позовом звернулася у червні 2009 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки відповідач в своєму запереченні на позов (а.с. 12) просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у зв'язку з пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, то позовні вимоги за 2007 роки задоволенню не підлягають і в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за пропуском строку.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»частину четверту ст. 48 Закону №796 викладено в такій редакції: Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Проте, зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. Таким чином, дію ч. 4 ст. 48 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

У 2008 році таку допомогу позивачка отримала у січні 2009 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити заборгованість на користь позивачки.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян.

Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 "Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що виплата таких компенсацій та допомог провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (п. 4 Порядку).

Таким чином, доводи апелянта щодо неналежного відповідача є безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог за 2007 рік та в задоволенні позовних вимог за цей період слід відмовити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради задовольнити частково.

Постанову Ленінської районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог за 2007 рік та в задоволені позовних вимог за цей період відмовити.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за 2008 рік постанову суду залишити без змін. Постанову суду в частині відмови за період 2005-2006 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її тексту у повному обсязі в порядку ЦПК України.

Повний текст виготовлено 27 липня 2010 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Судді: С.А. Уханенко

ОСОБА_2