Справа № 804/5254/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 р. Справа № 804/5254/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи Олійник О.С. Смольнякова А.І. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Дніпро" до Дніпропетровської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Міндоходів по направленню на адресу ТОВ «Інтерфом-Дніпро» запиту від 17.10.2014 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 17.10.2014 року № 110040000/2014/900039/1;
- визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Міндоходів по направленню на адресу ТОВ «Інтерфом-Дніпро» запиту від 03.11.2014 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 03.11.2014 року № 110040000/2014/000041/1;
- визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Міндоходів по направленню на адресу ТОВ «Інтерфом-Дніпро» запиту від 11.11.2014 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 11.11.2014 року № 110040000/2014/000042/1;
- зобов'язати Дніпропетровську митницю ДФС у встановленому законом порядку скласти висновок про повернення ТОВ «Інтерфом-Дніпро» з Державного бюджету України 245 774,64 грн.
- в порядку статті 267 КАС України зобов'язати Дніпропетровську митницю ДФС не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання постановою суду законної сили, надати суду звіт про виконання постанови суду, що набрала законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач зазначає про те, що інвойси виробника фірми BorsodChem, які додані до декларацій країни відправлення, не стосуються позивача, оскільки вони не адресовані позивачу, подавався з метою точної ідентифікації сертифікату походження товару, де міститься посилання саме на інвойси виробника фірми BorsodChem, вказані інвойси не подавалися позивачем під час здійснення митного оформлення товару, дані інвойси згідно умов зовнішньоекономічного контракту носять інформативний характер і не використовуються під час митного оформлення товару. Також відповідач безпідставно вимагав від позивача документи, як підтверджують вартість транспортування товару, оскільки за умовами зовнішньоекономічного контракту умови поставки СРТ, тобто вартість транспортування оплачує продавець товару. Оскільки вартість транспортування включена продавцем до вартості (митної) товару, то остання не підлягає включенню окремо до митної вартості товарів згідно п.5 ч.10 ст. 58 МК України. Позивач з метою не допущення постою та псування товару був вимушений скористатися правом на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу. Протягом дії гарантій позивачем надано відповідачу додаткові документи, а саме: висновок ДП «Держзовнішінформ» від 30.09.2014 року № 3378, лист позивача від 20.10.2014 року № 365 та лист фірми Redcroft Associates Limited від 20.10.2014 року № 03/20, бухгалтерську довідку позивача від 20.10.2014 року № 367. Однак відповідач розглянувши вказані документи відмовився від скасувати оскаржуваних рішень. Внаслідок прийняття відповідачем протиправних рішень позивач переплатив до бюджету 245 774,64 грн. Позивач вказує на те, що немає необхідності та законодавчого обмеження розглядати спочатку вимоги щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, а лише згодом, за результатами розгляду цих вимог, звертатися до суду із вимогами про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми ввізного мита чи ПДВ,
Ухвалою суду від 12.05.2015 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 29.05.2015 року замінено відповідача - Дніпропетровську митницю Міндоходів, його правонаступником - Дніпропетровською митницею ДФС.
Ухвалою суду від 04.06.2015 року позовну вимогу - зобов'язати Дніпропетровську митницю ДФС у встановленому законом порядку скласти висновок про повернення ТОВ «Інтерфом-Дніпро» з Державного бюджету України 245 774,64 грн., залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 155 КАС України.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що оскаржувані рішення прийнято ним на підставі, в межах понова день та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Відповідач наголосив на тому, що має право впевнитися у правильності визначенні декларантом митної вартості товарів та у зв'язку з цим має право витребувати додаткові документи, які визначено у статті 53 МК України. Позивачем під час митного оформлення товарів надано митні декларації країни відправлення та інвойси виробника, у яких вартість товару відрізняється від тієї, яка вказана у інших наданих позивачем документах; позивачем не надано митному органу переклад документів української мовою; у митного органу виникли сумніви стосовно повноти включення до митної вартості товарів транспортних витрат, оскільки позивачем не надано документів для проведення обчислення формування вартості товару з урахуванням зазначеної у декларації країни експорту умов поставки. Оскільки позивач відмовився надати митному органу додаткові документи, то останній визначив митну вартість товару за ціною договору щодо ідентичних товарів. Також відповідач наголосив на тому, що додатки до зовнішньоекономічного контракту не надавалися під час здійснення митного оформлення товару. Надані позивач додаткові документи під час дії гарантії не спростували сумніви митного органу. Одночасно відповідач наголошує на тому, що вимоги про зобов'язання відповідача надати висновок про повернення суми надмірно сплачених податків не підлягають задоволенню, оскільки дані платежі повертаються у порядку статті 301 МК України, статті 43 ПК України та статті 45 БК України, а не у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) або у спосіб судового зобов'язання надати висновок про повернення коштів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з'явилась. Через відділ діловодства суду подала клопотання про розгляд справи без її участі та письмові заперечення на позовну заяву, у яких просить суд відмовити у задоволенні позову, тому що вимоги про зобов'язання відповідача надати висновок про повернення суми надмірно сплачених податків не підлягають задоволенню, оскільки дані платежі повертаються у порядку статті 301 МК України, статті 43 ПК України та статті 45 БК України, а не у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) або у спосіб судового зобов'язання надати висновок про повернення коштів.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
Позивач на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2013 року № RCA-IFD/20-11/2013, який укладено з фірмою Redcroft Associates Limited, придбавав толуілендіізоціаніт для виробництва пінополіуретана еластичного (поролона).
У п.5.2 контракту від 20.11.2013 року № RCA-IFD/20-11/2013 сторони встановили, що рахунок-фактура (інвойс) виробника, який направляється разом з вантажем, носить інформативний характер та не використовується для митного оформлення товару.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем для митного оформлення за контрактом від 20.11.2013 року № RCA-IFD/20-11/2013 надавалися три пакети документів, а саме:
Позивачем заявлено митну вартість на основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв'язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме: інвойси виробника товару від 13.10.2014 року № 92315211, від 31.10.2014 року № 92317115 та 07.11.2014 року № 92317911 містять суму, яка відрізняються від тих, які вказані позивачем у інших документах; наявність у митного органу інформації щодо митної вартості ідентичних товарів.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Позивач був ознайомлений з переліком витребуваних документів, однак надати їх відмовився, про що зроблено відповідну відмітку.
Судом також встановлено, що товар був випущений відповідачем у вільний обіг під гарантії у відповідності до ч.7 ст. 55 МК України.
Позивач звернувся з листами від 21.10.2014 року № 368, 13.11.2014 року № 407 та 20.11.2014 року № 427 до відповідача, до якого додав додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.
Відповідач листами від 26.11.2014 року № 299/04-5025.2, від 19.11.2014 року № 7188 відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості декларантом з урахуванням додаткових документів і залишив чинним рішення про корегування митної вартості товарів № 110000003/2013/000114/2 від 01.11.2013 року.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналогічної позиції дотримується на сьогодні і Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, прийнятих вже на підставі норм Митного кодексу України 2012 року.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці Міндоходів по направленню на адресу ТОВ «Інтерфом-Дніпро» запиту від 17.10.2014 року, від 03.11.2014 року та від 11.11.2014 року, оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: інвойсах виробника товару, та розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Одночасно судом встановлено, що інвойси виробника фірми BorsodChem від 13.10.2014 року № 92315211, від 31.10.2014 року № 92317115 та 07.11.2014 року № 92317911, які додані до декларацій країни відправлення, не стосуються позивача, оскільки вони не адресовані позивачу, подавався з метою точної ідентифікації сертифікату походження товару, де міститься посилання саме на інвойси виробника фірми BorsodChem, дані інвойси згідно умов зовнішньоекономічного контракту носять інформативний характер і не використовуються під час митного оформлення товару; вартість товару, яка вказана у інвойсах виробника фірми BorsodChem є нижчою ніж вартість такого ж товару у інвойсах фірми Redcroft Associates Limited, які одресовані позивачу.
У вказаних інвойсах фірми BorsodChem покупцем товару вказано фірму Redcroft Associates Limited, а продавцем BorsodChem, позивач вказаний у даних інвойсах у якості кінцевого отримувача товару.
Інвойси надані позивачем від фірми Redcroft Associates Limited підтверджуються вартість товару, яку повинен заплатити саме позивач згідно умов зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2013 року № RCA-IFD/20-11/2013, який укладено з фірмою Redcroft Associates Limited.
Також судом встановлено, що вартість товару, яка вказана у інвойсах Redcroft Associates Limited співпадає із вартістю товару, яка вказана у вантажних митних деклараціях.
За вказаних обставин зазначений відповідачем недолік у оформленні документів, а саме: інвойси виробника товару, не вплинув на визначення митної вартості товару.
Суд вважає також безпідставними посилання відповідача на факт недоведеності позивачем розміру транспортних витрат, оскільки умовами зовнішньоекономічного контракту від 20.11.2013 року № RCA-IFD/20-11/2013, який укладено з фірмою Redcroft Associates Limited, передбачено умови поставки СРТ Інкотермс 2010, тобто вартість транспортування оплачує продавець товару.
Згідно п.5 ч.10. ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Оскільки вартість транспортування включена продавцем до вартості (митної) товару, то остання не підлягає включенню окремо до митної вартості товарів згідно п.5 ч.10 ст. 58 МК України.
Судом також відхиляються доводи відповідача про те, що позивачем не надано перекладу документів українською мовою з наступних причин.
Згідно статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Судом встановлено, що відповідач під час консультацій з позивачем не запитував у останнього переклад українською мовою документів, які надавалися для митного оформлення.
Окрім того, документи, які надані позивачем під час митного оформлення складено в т.ч. і англійською мовою, яка є мовою міжнародного спілкування.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
У зв'язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивач стосовно митної вартості товарів є об'єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Оскільки суд не зобов'язує відповідача даним рішенням вчиняти певні дії, то суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про надання відповідачем звіту про виконання даного судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 17.10.2014 року № 110040000/2014/900039/1.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 03.11.2014 року № 110040000/2014/000041/1;
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 11.11.2014 року № 110040000/2014/000042/1;
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерфом-Дніпро» з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 708,44 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 05.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю. Ричка