Справа № 17480/09
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2010 р. справа № 2а-219/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська про зобовязання вчинити певні дії та стягнення суми недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом до суду, в якому просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська 52285 грн. 95 коп. недоотриманої пенсії, зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з 05 липня 2006 року. Зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію, виходячи із встановленого законом розміру мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи. Саме в порядку ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом, а саме: менше 6 мінімальних пенсій за віком.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2009 року позовні вимоги було задоволено часткового. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перерахувати та виплатити позивачу державну пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 05 липня 2006 року по 31 березня 2009 року у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком щомісячно, виходячи із встановленого законом розміру мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність станом на 01 жовтня 2006 року у розмірі 366 грн., з 01 січня 2007 року - 380 грн., з 01 квітня 2007 року 406 грн., з 01 січня 2008 року 470 грн., з 01 квітня 2008 року 481 грн., з 01 липня 2008 року 482 грн., з 01 жовтня 2008 року 498 грн.

З вказаною постановою не погодилось Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду в частині задоволених вимог скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилались на те, що позивач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» лише з серпня 2006 по 01 січня 2008 року, розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовувався ними для перерахунку пенсії становив 19,91 грн., що відповідає постанові Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року. Крім того вказують на неправомірність незастосування до спірних правовідносин річного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

ОСОБА_1 також не погодився з вказаною постановою, в апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача недоотриману суму пенсії у розмірі 52285 грн. 95 коп. та зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Посилався на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська заперечували, оскільки відповідач у своїй діяльності повинен керуватись п.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказали, що про порушення . Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу УПФ та просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити виходячи з наступного.

Посвідченням від 30.10.2006 року підтверджено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.17). Відповідно до довідки МСЕК останньому встановлена ІІІ група інвалідності з 05.07.2006 р. повторно. Інвалідність повязана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.9).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач за період з 05 липня 2006 року по 31 березня 2009 року отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка обрахована йому хоча і на підставі ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але не у розмірах, які зазначені у вказаних статтях спеціального Закону а відповідно до розмірів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, що є невірним, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами та з урахуванням рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, відповідно до якого, зміни, внесені Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України «у статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визнані неконституційними.

Суд дійшов вірного висновку про те, що положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»де зазначено, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, вірно встановивши фактичні обставини справи, та вірно визначивши матеріальний закон, яким регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції допустив помилку в визначенні періоду, за який позивачу слід проводити перерахунок пенсії у розмірі, передбаченому ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом не враховано, що Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»у статті 50 та 54 спеціального Закону були внесені зміни, які визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22.05.2008 року. В п.4 резолютивної частини рішення зазначено, що положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України «втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення», тобто, лише з 22 травня 2008 року.

Отже, дії відповідача по нарахуванню позивачу пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року у розмірах, які встановлені Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»є правомірними.

Відповідно до п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як свідчать матеріали пенсійної справи до 16.08.2006 року та з 01.01.2008 року позивачем обрано умови та порядок пенсійного забезпечення, встановлені загальним Законом «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В звязку з чим колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про порушене право позивача при отриманні пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в період з 05 липня 2006 року по 16 серпня 2006 року та з 01 січня 2008 року, оскільки як вбачається з пенсійної справи ОСОБА_1 відповідно до розпоряджень про призначення пенсії до 16.08.2006 року та з 01.01.2008 він отримував пенсію не за спеціальним законом, а відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, відповідно до статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується у встановленому порядку.

Відповідач наполягав на застосуванні річного строку звернення до суду.

Позивач доказів поважності пропуску строку звернення до суду не надав.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач дізнавшись про порушене право в 2006 році звернувся до суду в 2009 році в строк встановлений КАС України.

Виходячи з наведених вимог законодавства не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача за період з 16 серпня 2006 року по 01 січня 2008 року, враховуючи річний строк до дня звернення позивача з позовом до суду.

Також колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача щодо зобовязання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином у суду немає законних підстав встановлювати обовязки для будь-яких осіб вчиняти ті чи інші дії у певній формі, обсягах та спосіб.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

В повному обсязі постанова складена 31 травня 2010 р.

Головуючий: Д.В.Чепурнов

Судді: Л.М.Нагорна

ОСОБА_2