Справа № 1170/2а-1473/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/16558/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

Калашникової О.В.
Леонтович К.Г.
Васильченко Н.В.
провівши попередній розгляд касаційної скарги Кіровоградської митниці Міндоходів на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської митниці Міндоходів про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Кіровоградської митниці Міндоходів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення митниці про визначення митної вартості товару №901000006/2011/000107/2 від 03.03.2011 за 6 (резервним) методом, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №901000008/ 1/00126 від 03.03.2011.

Власні доводи мотивував безпідставністю висновків митного органу щодо необхідності застосування шостого (резервного) метода визначення митної вартості імпортованого товару з огляду на достатність поданих ним до митного оформлення документів та відсутністю у цих документах розбіжностей, які б могли були підставою для виникнення у контролюючого органу обґрунтованого сумніву стосовно задекларованої позивачем митної вартості.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду 13 від жовтня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, позовні вимоги задоволено - визнано протиправними та скасовано рішення Кіровоградської митниці про визначення митної вартості товару №901000006/2011/000107/2 від 03.03.2011, а також картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №901000008/1/00126 від 03.03.2011.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Кіровоградська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 м. Трирвейлер (Німеччина) придбав за договором купівлі-продажу/рахунку №3254/2011 від 15.02.2011 із фірмою "Алекс Аутомобіле" за 6 800 євро транспортний засіб - напівпричіп (самоскид) марки STAS, модель S3SA334K, 2003 року випуску (номер кузова НОМЕР_1).

19.02.2011 зазначений транспортний засіб переміщено через митний кордон України в зоні Львівської митниці, де на підставі поданої позивачем митної декларації від 19.02.2011 року митним органом проведений митний огляд напівпричепу, про що складено акт №003356/2011/209090426, позивачем сплачено митні платежі та внесено грошову заставу із митної вартості товару у сумі 6800 євро, у валюті України за установленим НБУ курсом у сумі 73 228, 83 грн., про що Львівською митницею 19.02.2011 року оформлені відповідні уніфіковані митні квитанції МД-1 серії 20909Г №2608876 та серії КА №916018.

Відповідно до повідомлення про транзитне переміщення №00301/2011/209090426 від 19.02.2011 напівпричіп доставлений позивачем за місцем призначення у м. Кіровоград до Кіровоградської митниці для митного оформлення, проте митний орган запропонував позивачеві провести експертне дослідження для підтвердження митної вартості товару.

Згідно з висновками експертного дослідження НДЕКЦ при УМВС в Кіровоградській області №136 від 25.02.2011 року, вартість напівпричепа марки STAS, модель S3SA334K, 2003 року випуску, держномер НОМЕР_2, на дату оцінки може складати 72 908,14 грн.

01.03.2011 позивач подав для митного оформлення названого товару вантажно-митну декларацію №901000008/2011/001625, в якій вартість товару заявлено у розмірі 74 642,68 грн. (6800 євро), поряд із цим, як встановлено судами, позивачем надано: митну декларацію б/н від 19.02.2011, уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії 20909Г №2608867 від 19.02.2011, уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії КА №916018 від 19.02.2011, акт про проведення митного огляду товарів №003356/2011/209090426 від 19.02.2011, повідомлення про транзитне переміщення №00301/2011/209090426 від 19.02.2011, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №08HV62189 від 22.04.2008, сертифікат відповідності серії ВВ №UA1.162.0021289-11, висновок експертного дослідження №136 від 25.02.2011, договір купівлі-продажу/рахунок №3254/2011 від 15.02.2011, закордонний паспорт та паспорт громадянина України ОСОБА_4

У зв'язку із тим, що митних оформлень подібних транспортних засобів в Кіровоградській митниці не здійснювалося, а також відсутністю інформації про ціну на подібні транспортні засоби, відділом митного оформлення відповідача до відділу контролю митної вартості та номенклатури Кіровоградської митниці направлено запит №10-52/388 від 01.03.2011 року щодо визначення митної вартості товару, в свою чергу позивачу запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість напівпричепа, а саме: товарний чек про сплату вартості товару або інші документи, які підтверджують сплату вартості транспортного засобу.

02.03.2011 позивач повідомив, що товарний чек не видавався (не передбачений), підтвердження митної вартості містить контракт №3254/2011.

У зв'язку із цим, 03.03.2011 відповідачем прийнято рішення про визначення митної вартості товару №901000006/2011/000107/2, згідно з яким визначено цю суму за шостим (резервним) методом у розмірі 8 227,33 євро та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №901000008/1/00126. Назване рішення мотивоване тим, що на запит по митній вартості до ВКМВ та КТ надано рішення №901000006/2011/000107/2 від 03.03.2011, згідно з яким митна вартість товару збільшена з 6 8000 євро до 8 227,33 євро.

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач здійснив митну оцінку вартості імпортованого товару із застосуванням резервного методу без достатніх для того підстав, базуючись на припущеннях, таким чином, ним, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень у зв'язку із чим останні підлягають скасуванню як такі, що прийняті протиправно.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з такого.

Відповідно до статті 249 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За визначенням частини 1 статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 260 цього кодексу митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.262 Митного кодексу України).

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 затверджено Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Пунктом 7 названого Порядку встановлено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Крім того, за змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1041 "Деякі питання митного оформлення товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України" до документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, належать: товарні чеки, ярлики тощо; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа на товар; рахунок-фактура на надання транспортно-експедиційних послуг або довідка підприємства-перевізника, яке здійснило перевезення; страхові документи; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством. Зазначені документи є підтвердними, якщо вони належним чином оформлені та містять інформацію, за якою можна ідентифікувати наявний товар, і про його ціну (вартість).

Відповідно до частини 4 статті 5 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» митне оформлення інших транспортних засобів та окремих номерних вузлів до них здійснюється відповідно до статті 7 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 7 вказаного Закону у разі ввезення громадянином такого товару, митне оформлення здійснюється за умови його письмового декларування шляхом заповнення митної декларації, передбаченої для громадян, та після сплати громадянином або уповноваженою на те особою ввізного мита в розмірі 20 відсотків від митної вартості такого предмета, податку на додану вартість та у передбачених законодавством України випадках акцизного та інших зборів.

Відповідно до статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті; 4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України встановлено, що якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного кодексу України резервний метод оцінки товарів, що імпортуються, застосовується у випадках, коли митна вартість не може бути визначена за допомогою інших методів митної оцінки товарів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при митному оформленні напівпричепа позивачем надано митному органу ВМД №901000008/2011/001625, згідно з якою вартість вказаного транспортного засобу зазначено за ціною договору у розмірі 74 642,68 грн. (6 800 євро), власне договір купівлі-продажу/рахунок №3254/2011 від 15.02.2011, який визнаний митним органом належним документом, що підтверджує право власності позивача на напівпричіп, крім того, судами встановлено, що розрахунки з продавцем здійснені у готівковій формі.

Поряд з цим договір/рахунок №3254/2011 містить необхідну інформацію, за якою можна ідентифікувати імпортований транспортний засіб, зокрема: його марку, модель, ідентифікаційний номер кузова, дату виготовлення, номер технічного паспорту, вартість (нетто, брутто)

Також для митного оформлення позивач надав товаросупроводжувальні документи: митну декларацію б/н від 19.02.2011, уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії 20909Г №2608867 від 19.02.2011, уніфіковану митну квитанцію МД-1 серії КА №916018 від 19.02.2011 року, акт про проведення митного огляду товарів №003356/2011/209090426 від 19.02.2011, повідомлення про транзитне переміщення №00301/2011/209090426 від 19.02.2011 року, свідоцтво про реєстрацію від 22.04.2008, сертифікат відповідності з терміном дії з 24.02.2011 по 23.02.2012, закордонний паспорт та паспорт громадянина України, виданих на ім'я ОСОБА_4

На пропозицію митного органу надано також висновок експертного дослідження №136 від 25.02.2011 про оцінку напівпричепа "НОМЕР_3", складеного спеціалістом НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області, згідно з яким вартість напівпричепа марки STAS, модель S3SA334K, 2003 року випуску, держномер НОМЕР_2, на дату оцінки може складати 72 908,14 грн., при цьому експертом відповідно до наявної інформації у мережі Інтернет об'єктом порівняння було обрано напівпричіп (самоскид) марки STAS KIPER, 2002 року випуску, ціна "нетто" якого становить 7 004 євро, ціна "брутто", з урахуванням 23% ПДВ - 8 615 євро.

Суди правильно звернули увагу, що у договорі купівлі-продажу/рахунку №3254/2011 від 15.02.2011 вартість придбаного напівпричепу зазначена як ціною "нетто" так і ціною "брутто" в сумі 6 800 євро, ПДВ не нараховано.

Водночас, видаються необґрунтованими доводи відповідача про неможливість підтвердження вказаним висновком митної вартості напівпричепа через відмінності технічних характеристик об'єкта порівняння та імпортованого транспортного засобу, оскільки власне митний орган в оскаржуваному рішенні посилається на вартість "брутто" того ж самого напівпричепу марки STAS KIPER, 2002 року випуску, який використано як об'єкт порівняння у експертному дослідженні.

Судова колегія критично оцінює посилання контролюючого органу на ненадання позивачем до митного оформлення документів на підтвердження факту оплати за імпортований товар, як єдиної і беззаперечної підстави неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару, оскільки такі документи зважаючи на наведені вище положення Кодексу, не є обов'язковим для обчислення митної вартості, в тому числі, за першим методом, так як за основу для такого обчислення береться ціна, що фактично сплачена чи підлягає сплаті за оцінювані товари.

Судами встановлено, що надані позивачем документи дають можливість ідентифікували оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують ціну імпортованого товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору.

За правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав належних та допустимих у розумінні приписів статті 70 названого Кодексу доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності рішення Кіровоградської митниці Міндоходів про застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, а відтак правильними є висновки судів про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та скасування оскаржуваних рішень митного органу, як таких, що прийняті протиправно.

При цьому колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів, декларант тільки за власним бажанням може подати інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів, а витребування відповідачем додаткових документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України. Зокрема, витребування митним органом всього переліку документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити або ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, лише підтверджують протиправність ухваленого митницею рішення про застосування відповідного методу визначення митної вартості товару.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Кіровоградської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: