Справа № 16594/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р. справа № 2а-192/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Юхименка О.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління ОСОБА_1 на постанову ЦентральноМіського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-192/09 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в ЦентральноМіському районі ОСОБА_2 Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги як дитині війни, -

в с т а н о в и л а :

Постановою ЦентральноМіського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2009 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в ЦентральноМіському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку.

З зазначеною постановою суду першої інстанції не погодився позивач та подав до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову ЦентральноМіського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2009 року та прийняти нову постанову про задоволення заявлених ним вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована не врахуванням судом Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., з прийняттям якого положення Закону про Державний бюджет на 2007 р, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р. були визнані неконституційними та Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 р., з прийняттям якого положення Закону про Державний бюджет на 2008 р, що змінювали розмір підвищення до пенсії у 2008 р. були визнані неконституційними.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни, а відтак і право на отримання державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідачем у справі не оспорюється статус позивача як «дитини війни»та його право на отримання підвищення до пенсії, що передбачене у статті 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., спірним у цій справі є розмір виплати позивачу підвищення до пенсії, встановленої статтею 6 Закону З 01.01.2007 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, у відповідності до ст.111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» № 489від 19.12.2006 р. отримує підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни, а з 01.01.2008 року позивач отримує підвищення до пенсії як дитина війни у розмірі, що був визначений пунктом 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує доплати до пенсії у розмірі визначеному відповідно до положень Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530, а законодавством та в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. і від 22.05.2008 р. не передбачено при розрахунку спірної надбавки застосування розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів не може погодитися з вищенаведеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» була зупинена дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 визнані неконституційними положення Закону України про Державний бюджет України на 2007 рік, якими була зупинена дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення пенсії склав 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте, рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним вищезгадані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни»в новій редакції.

Наведені висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Право громадян на отримання державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» не може бути обмежене відсутністю певних коштів чи фінансування.

Враховуючи викладене та з урахуванням вказаних рішень Конституційного Суду України, які мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, - суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо зобовязання відповідача нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у вищенаведений частині не може бути залишено в силі та підлягає скасуванню з підстав помилкового застосування судом норм матеріального права, і прийняттям нової постанови по суті заявлених позивачем вимог.

Вирішуючи по суті заявлені ОСОБА_1 вимоги колегія суддів зазначає про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача та захисту права позивача за період з 01.01.2006 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, виходячи з нижченаведеного

Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», і ці положення не визнані неконституційними. Законом України від 19.01.2006 року № 3367-ІУ було відновлено дію цієї статті, але установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджуються з 01 січня 2006 року, а статтею 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Тобто, такі підвищення повинні були здійснюватись у випадку вищезазначених умов. Оскільки такі умови не настали, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вимог позивача щодо захисту його прав за період 2006 року немає.

З огляду на дати прийняття Конституційним Судом України рішень № 6-рп від 09.07.2007 року та № 22-рп від 22.05.2008 року, колегія суддів вважає, що в період з 1 січня 2007 року до 9 липня 2007 року позивач також не мав права на отримання державної соціальної підтримки відповідно до приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена, а з 1 січня 2008 року до 22 травня 2008 року таке право у позивача було відсутнє у звязку із дією положень пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

За таких обставин, позивач в 2006 році та до 9 липня 2007 року, а також з 1 січня 2008 до 22 травня 2008 року не мав права на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а має його лише з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, що є підставою для відмови у задоволені частини вимог позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при проведенні розрахунку підвищення пенсії позивача, відповідач зобовязаний застосовувати положення ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом «дитина війни»на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, свідчать про безпідставність доводів відповідача, які підтримав суд першої інстанції, щодо неможливості застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком.

Відсутність з боку органів Пенсійного фонду України порушень законодавства та прав позивача спростовуються матеріалами справи та положеннями чинного законодавства, в тому числі і Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р № 1261, на яке посилається відповідач та суд першої інстанції, з аналізу яких вбачається, що спірні правовідносини у позивача виникли саме з територіальним УПФУ, яке відповідно до чинного законодавства зобовязання своєчасно і в повному обсязі забезпечувати призначення (здійснення перерахунку) і виплату пенсій та інших доплат, підвищень, допомоги та інших виплат.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Наведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем проживання особи за статусом «Дитина війни».

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на дату звернення позивача до суду за захистом своїх прав 19.03.2009 року, недоведеність ним поважності причини пропуску строку звернення до суду, заперечення відповідача проти позову з підстав пропуску річного строку звернення до суду та положення статей 99, 10 КАС України, що приводить колегію суддів до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду за захистом його прав за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та відповідно відсутності підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

За вищевказаних обставин, колегія суддів зазначає, що перерахунок пенсії позивачу, як дитині війни необхідно здійснювати з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року та положення статті 6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. в редакції, відновленій вказаним рішенням Конституційного Суду України, а саме: з 22.05.2008 року по 31.12.2007 року.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2009 року скасувати

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Центрально Міському районі ОСОБА_2 Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Центрально Міському районі ОСОБА_2 Дніпропетровської області нарахувати ОСОБА_1 та виплатити недоплачену йому за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає чинності в порядку ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: В.Ю. Поплавський