Справа № 826/17064/14
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/9978/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Вербицька О. В. Веденяпін О. А. Титенко М. П. Мельник І. В. Перепелюк О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
на постанову та ухвалуОкружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2014 року Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року
у справі№ 826/17064/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний центр»
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2014 року у справі № 826/17064/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві № від 24.10.2014 року в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування на 1 303 246,00 грн. та в частині визначення штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на 325 811,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві № від 24.10.2014 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині задоволення позову, прийняти нове про відмову в позові. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, ст. 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити в силі оскаржені судові рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Металургійний центр» залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та становить 2 367 317,00 грн., та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку в сумі 21 262 862,00 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ, поданій за липень 2014 року (від 18.08.2014 року № ), складено акт № 5606/26-56-15-01-15/25201389 від 07.10.2014 року, яким зафіксовано порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 196.1 ст. 196, ст. ст. 198, 199, п. п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, наказу Державної податкової адміністрації України № 41 від 25.01.2011 року «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», наказу Державної податкової адміністрації України № 1492 від 25.11.2011 року «Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», наказу Міністерства доходів і зборів України № 678 від 13.11.2013 року «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», у зв'язку з чим завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014р. на суму 1 363 322,00 грн. та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за липень 2014 року на 59,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 24.10.2014 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року на 1 363 322,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 340 830,50 грн. та

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2014 року на 59,00 грн.

ТОВ «Металургійний центр» не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 24.10.2014 року в частині завищення суми податкового кредиту на 1 344 520,33 грн. та штрафної санкції на суму 336 130,08 грн. та з податковим повідомленням-рішенням № від 24.10.2014 року звернулось з відповідним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанцій виходив з реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Преміум-центр» та ТОВ «Енергоспецпроект», наявності необхідних реквізитів в податкових накладних, виписаних ТОВ «Регіональна Інженерно-будівельна компанія», та відсутності доказів порушення позивачем ст. 199 Податкового кодексу України. Також судом встановлено недотримання платником вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України у зв'язку із ненаданням до заяви первинних документів.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає такі висновки судів правомірними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Отже, якщо податкова накладна не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, то покупець позбавляється права на включення сум податку на додану вартість за такою податковою накладною до податкового кредиту, та має право включити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту тільки за умови подання разом з декларацією за відповідний звітний період заяви із скаргою на постачальника з доданими до неї копіями товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Позивачем включено до складу податкового кредиту декларації за липень 2012 року податкові накладні від постачальника, які несвоєчасно зареєстровані в ЄРПН, та подано заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту (додаток № 8 до податкової декларації № від 20.08.2012 року). Проте, не подано до заяви копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем порушено вимоги п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника на 41 333,00 грн. по податковій декларації за липень 2014 року.

В акті перевірки відповідач зазначає про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту за накладними, отриманими від постачальників ТОВ «Преміум - Центр» та ТОВ «Енергоспецпроект».

Відповідач стверджуючи про завищення позивачем бюджетного відшкодування на суму 71 666,00 грн. внаслідок включення до складу податкового кредиту за листопад 2012 року податкової накладної № 4 від 30.11.2012 року, виписаної ТОВ «Преміум - центр», посилається на анулювання свідоцтва платника ПДВ контрагента 11.07.2014 та факт ненадання позивачем до перевірки акта приймання-передачі товару, який відповідно до умов п. 4.3 договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Преміум - Центр», підтверджує факт переходу права власності на товар.

Також відповідач стверджує, що в договорі номенклатура товару вказана як: «комірки 1050 в І секції РУ-10 ТП7397 та 1045 в II РУ-10 ТП7397», а у видатковій накладній та податковій накладній: «Комірка № 12 1045 в І секції РУ-10 ТП7397 Комірка № 7 1050 в І секції РУ-10 ТП7397», тобто вказані різні секції.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що факт отримання товару за договором № 26/12 від 26.11.2012 року підтверджується видатковою накладною № ЛНА-00001 від 30.11.2012 року, відповідно до якої ТОВ «Преміум - Центр» було передано, а позивачем прийнято наступний товар: «Комірка № 12 1045 в І секції РУ-10 ТП7397» та «Комірка № 7 1050 в І секції РУ-10 ТП7397», актом приймання-передачі технічної документації по РП470 та ТП7397 за адресою бульв. І. Лепсе, 6, відповідної технічної документації.

Посилання відповідача на те, що в договорі номенклатура товару вказана як: «комірки 1050 в І секції РУ-10 ТП7397 та 1045 в II РУ-10 ТП7397», а в видатковій накладній та податковій накладній : «Комірка № 12 1045 в І секції РУ-10 ТП7397 Комірка № 7 1050 в І секції РУ-10 ТП7397» обґрунтовано відхилені судами, оскільки відповідно до п. 1.1 за текстом договору «комірки 1050 в І секції РУ-10 ТП7397 та 1045 в II РУ-10 ТП7397» за текстом договору позначаються, як комірки № 7 та № 12.

Свідоцтво платника ПДВ № 100337706 видано ТОВ «Преміум - Центр» 31.05.2011 року та відповідно до акта № 5606/26-56-15-01-15/25201389 від 07.10.2014 року анульоване 07.10.2014 року, а отже, податкова накладна № 4 від 30.11.2012 року була виписана цим контрагентом в період дії свідоцтва платника податку на додану вартість.

В акті перевірки відповідачем стверджується про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за податковими накладними № 29 від 28.03.2014 року та № 5 від 06.02.2014 року, виписаними на ім'я позивача постачальником ТОВ «Енергоспецпроект». Такий висновок обґрунтовано відсутністю реального здійснення господарських операцій між зазначеним підприємством та позивачем. При цьому, відповідач посилається на акт № 430/26-57-22-01-10/31780106 від 05.09.2014 року, складений за результатами позапланової виїзної перевірки ТОВ «Енергоспецпроект».

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту за податковими накладними № 29 від 28.03.2014 року та № 5 від 06.02.2014 року, отриманими від ТОВ «Енергоспецпроект», позивачем надано копії зазначених накладних, договору № 19-047/ПД/13 від 24.04.2013 року, докази реєстрації зазначених накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Посилання податкового органу на акт перевірки контрагента платника підлягає відхиленню, оскільки він не є підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій за умови наявності документів на підтвердження реальності постачання товарів чи надання послуг.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з акта № 430/26-57-22-01-10/31780106 від 05.09.2014 року вбачається, що при проведенні перевірки фінансово-господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Енергоспецпроект» не досліджувались, а викладені в ньому висновки стосовно позивача ґрунтуються виключно на твердженні податкового органу про те, що роботи, придбані ТОВ «Енергоспецпроект» у ТОВ «Мілленіум білд», були реалізовані позивачу.

Враховуючи положення ст. 198 Податкового кодексу України колегія суддів вважає правомірним формування податкового кредиту по операціях з контрагентами ТОВ «Преміум - Центр» та ТОВ «Енергоспецпроект».

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів, зокрема, у паперовому вигляді. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідач стверджує, що податкові накладні № 21 від 25.04.2013 року та № 8 від 12.07.2013 року, виписані ТОВ «Регіональна Інженерно-будівельна компанія», зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних з невірним місцезнаходженням покупця, а саме: замість місцезнаходження - вул. Г. Сковороди, 21/16, м. Київ, 04070 вказано - вул. Турівська, 15, м. Київ, 04080.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податкові накладні № 21 від 25.04.2013 року та № 8 від 12.07.2013 року містять обов'язкові реквізити перелік яких визначений в п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, а зазначення невірної адреси місцезнаходження покупця, яка відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України не є обов'язковим реквізитом податкової накладної, є технічною опискою постачальника та не позбавляє суб'єкта господарювання права на податковий кредит по фактично проведеній фінансово-господарській операції.

Реальність фінансово-господарських операцій між позивачем та ТОВ «Регіональна Інженерно - будівельна компанія» відповідачем не заперечувалась.

Отже, у позивача наявні підстави для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних № 21 від 25.04.2013 року та № 8 від 12.07.2013.

Відповідач в акті перевірки зазначає про порушення позивачем ст. 199 Податкового кодексу України внаслідок віднесення до податкового кредиту суми по придбаних товарах (послугах), які частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за липень 2014 року на 94 187,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за липень 2014 року на 59,00 грн.

При цьому, відповідачем не наведено жодного обґрунтування на підтвердження того, що позивачем віднесено до податкового кредиту суми по придбаних товарах (послугах), які не використовуються в оподатковуваних операціях, не наведено з посиланням на первинні документи обґрунтування правомірності розрахунку частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, та частці, яка не використовується в оподатковуваних операціях.

З урахуванням положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України висновки податкового органу про порушення ст. 199 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за липень 2014 року на 94 187,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за липень 2014 року на 59,00 грн., є недоведеними.

В касаційній скарзі відсутні доводи відповідача щодо обґрунтованості висновків акта перевірки по цьому епізоду порушень.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено висновків, що стали підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2014 року в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування на 1 303 246,00 грн. та в частині визначення штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на 325 811,50 грн. і № від 24.10.2014 року, колегія суддів погоджується з висновком судів про задоволення позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року у справі № 826/17064/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених главою 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

О. А. Веденяпін