Справа № 19885/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2010 р. справа № 2а-897/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Руденко М.А. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання:ОСОБА_1

за участі позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Інспектора ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року

у адміністративній справі 2а-897/09 за позовом ОСОБА_2 до УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області в особі інспектора ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання протоколу про адміністративне правопорушення нечинним та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано протокол про адміністративне правопорушення серії АЕ № 0738384 від 18.02.2009 р. не чинним, та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АЕ № 053317 від 18.02.2009 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 260 грн. на користь держави, винесену інспектором ДПС Нікопольського ВДАІ ОСОБА_3, провадження по справі закрито.

З зазначеною постановою не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга відповідача мотивована неповним зясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи, але в судове засідання не прибув, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, що надає можливості розглянути подану ним апеляційну скаргу без його участі.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, посилаючись на її безпідставність та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить відхилити вимоги апеляційної скарги та залишити без змін постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту зясування судом фактичних обставин у справі та надану їм оцінку, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям іншого рішення у справі виходячи з наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості. Тобто, рішення повинно бути ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та відповідно до норм матеріального права, шляхом співставлення встановлених обставин з ознаками норми, яка регулює поведінку учасників спірних відносин, а також з'ясуванням відповідних правових наслідків у разі порушення такої норми кимось із учасників.

Між тим рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки постанова суду першої інстанції не містить встановлених судом обставин із посиланням на докази, та мотивів неврахування окремих доказів, як не містить і мотивів, з яких суд першої інстанції виходив при прийнятті постанови. Крім того, судом не надано правової оцінки обставинам у справі.

Під час розгляду справи за апеляційної скаргою позивача, колегією суддів встановлено з матеріалів справи, що 18.02.2009 р. інспектором ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне порушення серії АЕ № 0738384 (а.с.7) у відношенні позивача за порушення останнім вимог п.15.9 Правил дорожнього руху України. А саме, за те, що 18.02.2009 року о 15:10 год. водій ОСОБА_2 здійснив зупинку автомобіля НОМЕР_1 в м.Нікополі по вул.Трубників та вул.Каштанової, чим порушив вимоги п.15.9 ПДР. На підставі зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, інспектором ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АЕ № 053317 від 18.02.2009 р. (а.с.6), якою позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням на нього штрафу в сумі 260,00 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції фактично узяв до уваги лише пояснення позивача і всупереч приписів п.3 ч.1 ст.163 КАС України, взагалі не зазначив в мотивувальній частині постанови про встановлені ним обставини у справі, що необхідні для її вирішення, не відобразив результати оцінки доказів. Відсутня також в оскаржуваному судовому рішенні правова кваліфікація встановленим обставинам, тобто судом не було зроблено висновок про те, як врегульовані від повідні правовідносини, які порушення були допущені відповідачем і які наслідки це за собою тягне, не обґрунтовано за яких саме підстав вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав оцінки іншим письмовим доказам у цій справі та змістовому наповненню пункту 15.9 ПДР і іншим положенням Правил дорожнього руху, якими встановлюються єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Позивач не заперечує факту зупинки ним автомобіля у місце, зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові по справі про адміністративне правопорушення, але вважає, що його дії не можуть вважатися порушенням п.15.9 ПДР, оскільки зупинка ним автомобіля була вимушеною для термінового огляду автомобіля із-за того, що під час руху він почув металевий стук з моторного відсіку автомобіля. Крім того, на думку позивача, місце зупинки ним автомобіля на площі не є перехрестям, що виключає відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Проте, слід звернути увагу на зміст п.15.9. «ґ»ПДР, згідно якого зупинка транспортного засобу забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Доводи позивача про вимушеність зупинки ним автомобіля, не звільняє його від відповідальності у даному випадку, оскільки позивачем не було вчинено визначених правилами дорожнього руху дій водія у разі вимушеної зупинки в місце де зупинка транспортного засобу за ПДР заборонена.

Так, пунктом 15.14 ПДР передбачено, що в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

З увагою на наведені положення ПДР, колегія суддів вважає, що дії позивача в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинка заборонена, повинні були відповідати вимогам пункту 15.14. ПДР. Тобто, він спочатку повинен був вжити всіх заходів, щоб розрахувати відстань та зупинити транспортний засіб у місці де зупинка дозволена, або ж повинен був вжити всіх заходів щоб прибрати транспортний засіб.

Всі доводи позивача не пояснюють не виконання ним вимог п.15.14 ПДР та не вжиття всіх заходів, щоб зупинити свій автомобіль в іншому місці.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, саме позивач повинен був подати докази на підтвердження обставин, на які він посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона (ч.1 ст.71 КАСУ). Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами вимушеність зупинки ним автомобіля в забороненому місці та відсутність у нього можливості виконати вимоги п.15.14 ПДР.

Колегія суддів вважає твердження позивача про те, що місце зупинки ним автомобіля не вважається перехрестям виходячи із змісту п.1.10 ПДР помилковими та такими, що суперечать положенням Правил дорожнього руху, у тому числі і тим, на які посилався позивач, а також матеріалам справи, зокрема викопійовки з генплану (а.с.25) та фото (а.с.25-32) якими підтверджується порушення позивачем п.15.9 ПДР.

Не була доведена позивачем також неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 18.02.2009 р., але суд першої інстанції не звернув на це уваги та не надав належної оцінки тому, що Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачається, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення є документом, який складається уповноваженими на те посадовими особами, в якому зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідачем у справі було дотримано вимоги статті 256 КУпАП, відповідно якої: протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Наведена норма свідчить про те, що КУпАП не передбачено судового порядку оскарження протоколу про адміністративне правопорушення особою, щодо якої його було складено. Натомість, вищезгадана норма передбачає право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, що і було зроблено позивачем

Все вище перелічене дає судовій колегії право на висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягали, а правова оцінка, яку суд першої інстанції дав обставинам справи, суперечить вимогам матеріального права, і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки допущені судом при вирішенні справи порушення призвели до неправильного її вирішення по суті

Приймаючи інше рішення у цій справі, колегія суддів крім вищенаведених обставин, також враховує положення пункту 1.3 ПДР відповідно якого: учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також положення пункту 1.9 ПДР відповідно якого: особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, встановлена частиною першою статті 122 КУпАП у вигляді накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягаючою скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені вимог позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Інспектора ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 задовольнити, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_2 до УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області в особі інспектора ДПС Нікопольського відділу дорожньо-патрульної державної автомобільної інспекції УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання протоколу про адміністративне правопорушення нечинним та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строки та порядку, передбачені ст.212 КАС України

У повному обсязі постанова суду виготовлена 08 грудня 2010 року.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: М.А. Руденко

Суддя: С.А. Уханенко