Справа № 820/2967/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 р. Справа № 820/2967/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Гуріної В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2015р. по справі № 820/2967/15

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни

про визнання рішення незаконним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд рішення №17538066 від 27.11.2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Мирошниченко Де Гуардо О.О. - визнати незаконним в частині відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 року по справі №820/2967/15 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни про визнання рішення незаконним - відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 року по справі №820/2967/15 та задовольнити її позовні вимоги.

В апеляційній скарзі, надісланих поясненнях та в судовому засіданні зазначила, що суд першої інстанції при вирішенні справи вийшов за межі її позовних вимог, змінивши предмет позову, оскільки вона просила визнати незаконним рішення №17538066 від 27.11.2014 року на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності, а судом першої інстанції досліджувались обставини щодо іншої підстави відмови позивачу у реєстрації права власності. Пояснила, що не згодна з оскаржуваним рішенням відповідача у повному обсязі, однак, вказує на її право оскаржити лише його окреме положення, оскільки, у зв`язку з необхідністю збирання всіх необхідних доказів, потребує часу для підготовки позову щодо оскарження рішення відповідача в іншій частині. Стверджує, що 20.05.2015 року подала позов про визнання незаконним рішення відповідача в частині відмови їй в державній реєстрації права власності з підстави відсутності у ОСОБА_1 виникнення права власності (справа №820/5184/15). Також, зазначає, що відсутність в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності, є важливою обставиною в даній справі, а необґрунтований висновок суду що це не є головною та вирішальною обставиною для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно вважає невірним. Посилаючись на порушення її прав та охоронюваних законом інтересів, наполягає на необхідності скасування рішення суду першої інстанції та задоволення її позовних вимог.

Відповідач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, а також його представник у судовому засіданні, з викладених підстав, посилаючись на дотримання судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права та безпідставність позовних вимог, просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою №8991839 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (картка прийому заяви №17264899). У зазначеній заяві просили реєструвати правом спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.11.2014р. за №17382204 (а.с.45). У зазначеному рішенні відповідач вказав недоліки поданих документів та надав п'ятиденний строк для подання необхідних документів.

Після зупинення розгляду заяви позивачем було надано документи у зв'язку із чим відповідачем прийнято рішення №17536510 від 27.11.2014р. про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.55).

За наслідками розгляду заяви та усіх поданих документів відповідачем прийшов до висновку, що заявниками не надано документів, які дають можливість встановити правові підстави виникнення право власності у заявників на 1/4 квартири, з урахуванням відомостей Державного реєстру прав, а тому у державного реєстратора відсутня можливість встановити відчуження якої частки, зазначеної в реєстрі, було підставою виникнення речового права у заявників. Також, зазначено про відсутність у доданих правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності. На підставі вказаних висновків прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17538066 від 27.11.2014р. (а.с.56).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача №17538066 від 27.11.2014р., позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання його незаконним в частині відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача виникнення права власності на спірну квартиру, а зазначення відповідачем у рішенні №17538066 від 27.11.2014р. про відсутність дати набрання чинності у судових рішеннях не є головною та вирішальною обставиною для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції зазначено, що розглянувши подані позивачем документи відповідач прийняв рішення №17538066 від 27.11.2014р. про відмову у державній реєстрації права спільної сумісної власності на 1/4 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за суб'єктом - ОСОБА_5 та ОСОБА_1, з наступних підстав:

- державному реєстратору не надано документів, які надають можливість встановити правові підстави виникнення права власності у заявників на частину квартири з урахуванням відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяження;

- наявність у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про зареєстроване право на квартиру АДРЕСА_1, у відповідних частках за співвласниками, сума часток яких складає одиницю (квартира в цілому). Серед зазначених співвласників відсутній ОСОБА_5

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у позивача виникнення права власності на спірну квартиру, а тому відмова в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності у позивача виникнення права власності є законною.

Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що вимоги даного адміністративного позову є визнання незаконним рішення №17538066 від 27.11.2014 року в частині відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності, а предметом доказування в даній справі повинно бути встановлення факту наявності або відсутності у правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає незрозумілим висновок суду, яким він при ухваленні постанови залишив позовні вимоги без задоволення, фактично вирішивши вимоги, які не були заявлені позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п.5 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року, відповідно до частини другої статті 11 КАС Українисуд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Згідно ч.3 ст.11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до принципів змагальності сторін та диспозитивності адміністративного судочинства суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Таким чином, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для виходу за межі позовних вимог, тим більше відмови у задоволенні вимог, які не були заявлені ОСОБА_6

Також, апелянт пояснила, що не оскаржує зазначену у рішенні №17538066 від 27.11.2014 року таку підставу для відмови в реєстрації позивачу права власності, як відсутність у ОСОБА_1 виникнення права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, у зв`язку з необхідністю збирання всіх необхідних доказів, та потребує часу для підготовки позову щодо оскарження рішення відповідача в цій частині.

Щодо зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні про відсутність дати набрання чинності, судом першої інстанції зазначено, що це не є головною та вирішальною обставиною для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що на рішеннях судів поданих позивачем державному реєстратору наявна дата набрання ними законної сили, що відповідає вимогам п.13.6 Інструкції з діловодства місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації №173 від 17.12.2013р.

Так, матеріалами справи підтверджено, що рішення Барвінківського районного суду Харківської області по справі №2002/767/12, яким встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період з січня місяця 1999 року по березень місяць 2004 рік фактично проживають сім`єю, набрало законної сили 26.03.2012 року (а.с.6).

Рішення Київський районний суд м. Харкова від 01.07.2013 року по справі № 2018/20015/2012, набрало законної сили 12.07.2012 року (а.с.7-8).

Ухвала Київський районний суд м. Харкова від 18.09.2013 року по справі № 2018/20015/2012, якою роз`яснено, рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01.07.2013 року , набрала законної сили 24.09.2013 року (а.с.9).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення №17538066 від 27.11.2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Мирошниченко Де Гуардо О.О. в частині відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності відмови в реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі відсутності в правовстановлюючих судових рішеннях дати набрання ними чинності.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, зазначаючи в оскаржуваному рішенні №17538066 від 27.11.2014р. про відсутність дати набрання чинності у судових рішеннях, доданих заявником ОСОБА_7 до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.11.2014 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Колегія суддів вказує на те, що судом першої інстанції не були враховані вищенаведені обставини та необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2015 року по справі №820/2967/15, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2015р. по справі № 820/2967/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко Де Гуардо Ольги Олексіївни про визнання рішення незаконним задовольнити.

Скасувати рішення №17538066 від 27.11.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в частині визначень підстав для відмови у державній реєстрації права власності, відсутність у рішеннях та ухвалах суду, які надані до заяви як підстава для проведення реєстрації, дати набрання чинності.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 02.06.2015 р.