Справа № 805/1167/15-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 р. Справа № 805/1167/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області про визнання незаконним наказу від 06.02.2015 №6 о/с в частині дати звільнення, визнання незаконним та скасування наказ від 19.01.2015 №22 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність, визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області про визнання незаконним наказу від 06.02.2015 №6 о/с «Про особовий склад» в частині дати звільнення, зобов'язання внести зміни до наказу від 06.02.2015 №6 о/с «Про особовий склад», змінивши дату звільнення з 30.01.2015 на 06.02.2015, додавши як підставу звільнення ст. 38 Кодексу законів про працю (власне бажання), визнання неправомірними дій при внесенні запису до трудової книжки, зобов'язання внести записи до трудової книжки в частині приймання на роботу до Управління, переміщень та переведень, звільнення з посади відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року №58, врахувавши зміну дати звільнення з 30.01.2015 на 06.02.2015, зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати за вересень 2014, жовтень 2014, листопад 2014, грудень 2014, січень 2015, здійснити нарахування та виплатити в повному обсязі належних сум при звільненні, у тому числі: заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, зобов'язання надати засвідчену копію наказу від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування», визнання незаконним та скасування наказу від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність, визнання недійсною довідки про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття за №18 від 25.02.2015, зобов'язання надати довідку про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з вересня 2000 позивач працював на різних посадах у Великоносілківському міжрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області. 27.01.2015 позивачем подано рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням та продовжував фактично працювати до 06.02.2015. До трудової книжки позивача було внесенні відомості про прийняття на службу без вказівки займаної посади, подальше переміщення та звільнення з посади не вказано статтю та пункт Кодексу законів про працю. Також після звільнення позивач отримав лише частину належних сум: не виплачено компенсацію за невикористані 5 днів чергової відпустки за період роботи з вересня 2013 року по вересень 2014 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, заробітну плата з 30 січня по 06 лютого 2015 року, одноразову грошову допомогу при звільненні. За вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року позивач отримав меншу заробітну платню порівняно з іншими працівниками Управління. Довідка про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266, оскільки не містить рядок «всього». Крім цього, в січні 2015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, однак письмових пояснень під час службової перевірки позивач не надавав, зі змістом наказу від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування» не було ознайомлено. Встановлені порушення позивача під час перевірки не адекватні тяжкості накладеного дисциплінарного стягнення. Перелічені вище протиправні дії спричинили позивачу матеріальної шкоди та моральних страждань.

Позивач до суду не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до суду не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав письмові заперечення в яких посилався на те, що позивач фактично працював до 30.01.2015. Записи у трудову книжку здійснено у відповідності з відомчою інструкцією. Також 19.12.2014 Управлінням проведена службова перевірка, яка виявила систематичні порушення позивачем своїх функціональних обов'язків. Позивач був повідомлений щодо місця і часу заслуховування результатів вказаної перевірки, однак ОСОБА_1 проігнорував вимогу з'явитися на оперативну нараду без поважних причин. Всі належні суми виплат позивачу були виплачені в повному обсязі, які увійшли до виплати за січень 2015 року. Для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відділом кадрів має бути наданий висновок-розрахунок періодів проходження служби, але такий розрахунок не може бути наданий, оскільки особова справа позивача на теперішній час знаходиться у захопленому приміщенні в м. Донецьку. Просив у задоволені позову відмовити.

Вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив службу у Державній кримінально-виконавчий службі України з 18.09.2000 по 30.01.2015.

Згідно витягу з наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 06.02.2015 №6о/с «Про особовий склад» капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (НОМЕР_2) інспектора Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції звільнено у запас Збройних сил за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 14 років 04 місяці 12 днів, у пільговому обчисленні 19 років 01 місяць 26 днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, не містить приписів щодо порядку здійснення звільнення, виплати належних сум грошового забезпечення при звільнення та видачі трудової книжки після звільнення працівників органів внутрішніх справ. За таких обставин, суд вважає, що в такому випадку необхідно застосувати загальні норми встановлені Кодексом закону про працю України.

Зокрема, ст. 47 цього Кодексу встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відтак, фактичне звільнення позивача повинно було відбутися 06 лютого 2015 року у день оформлення наказу про звільнення. Тому такі дії відповідача не узгоджуються із нормами законодавства, а наказ від 06.02.2015 року №6 о/с про звільнення позивача з 30 січня 2015 року в частині зазначення дати звільнення є протиправним.

Суд не приймає в якості доказу відсутності на робочому місці позивача табель обліку робочого часу за лютий 2015 року, оскільки відповідальна особа - начальник Великоносілківського міжрайонного відділу Бондаренко Оксана Михайлівна, яка його підписала 13 лютого 2015 року згідно того ж табеля перебувала у відпустці.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій при внесенні запису до трудової книжки, зобов'язання внести записи до трудової книжки в частині приймання на роботу до Управління, переміщень та переведень, звільнення з посади відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року №58. Суд зазначає, що відповідно до п. 2.19 цієї Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних

документів такі записи, серед іншого, про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється

законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби. Оскільки на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби не поширюються законодавство про працю, тому відповідачем правомірно здійснено запис тільки про час проходження такої служби.

Щодо позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати за вересень 2014, жовтень 2014, листопад 2014, грудень 2014, січень 2015, здійснити нарахування та виплатити в повному обсязі належних сум при звільненні, у тому числі: заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні суд зазначає наступне.

На підтвердження своїх доводів щодо неотримання у повному обсязі грошового забезпечення за вересень 2014, жовтень 2014, листопад 2014, грудень 2014, січень 2015 позивач надав довідку отриманих ним коштів та довідку про отримане грошове забезпечення ОСОБА_3, який проходив службу разом із позивачем у Великоносілківському міжрайонному відділі. Однак, суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не можуть свідчить про те, що позивачем не отримано у повному обсязі грошове забезпечення за спірний період.

Також відповідно до наказу від 07.11.2014 №144о/с ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2014 рік терміном 35 діб. Згідно довідки від 22 травня 2015 року №73 ОСОБА_1 не нарахована компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік, оскільки він не відслужив повний календарний місяць. З урахуванням вище встановлених обставин та висновків суд вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2015 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького

складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В своїх запереченнях на позов відповідач вказує на те, що така одноразова грошова допомога на теперішній час не може бути виплачена, оскільки необхідно здійснити розрахунок періодів проходження служби позивача. Однак, здійснення такого розрахунку неможливе у зв'язку із захопленням приміщення Управління в м. Донецьку. Суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки як вбачається із наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 06.02.2015 №6о/с «Про особовий склад» вислуга років капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становить 14 років 04 місяці 12 днів. Тому суд дійшов до висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до

закону.

Як зазначено вище, згідно ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

За привалами ст. 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

За приписами ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд дійшов до висновку, що служба в органах кримінально-виконавчої служби є державною службою та особи, які проходять таку службу, отримують грошове забезпечення з Державного бюджету України відповідно до спеціальних нормативно-правових актів, тому до спірних правовідносин не можна застосовувати положення ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання надати засвідчену копію наказу від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування», визнання незаконним та скасування наказу від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність суд зазначає наступне.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 12 січня 2015 року №15 призначено службове розслідування щодо порушень чинного законодавства з боку співробітників Великоносілківського міжрайонного відділу.

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджено 19 січня 2015 року начальником Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, за змістом якого за неналежне ставлення до виконання своїх функціональних обов'язків інспектора Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 19 січня 2015 року №22 «Про заходи реагування» за неналежне ставлення до виконання своїх функціональних обов'язків інспектора Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідальність.

Дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України, який затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року, визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ

України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 цього Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або

начальницького складу видається витяг з наказу.

Ухвалою суду від 07 травня 2015 року зобов'язано відповідача надати копію письмових пояснень позивача під час службової перевірки за наказом №15 від 12.01.2015 та докази, що підтверджують доведення до відома позивача наказу №22 від 19.01.2015. Однак, відповідач не надав витребувані докази. Натомість представник Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області надав пояснення в яких посилався на те, що позивач був повідомлений про місце і час заслуховування оперативною нарадою результатів службової перевірки, про що свідчить телефонограма від 17.01.2015 №7-22.

Як вбачається із змісту телефонограми №7-22 від 17.01.2015 на ім'я начальника Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області надійшла вимога прибути особисто та забезпечити прибуття, серед інших, інспектора Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 19 січня 2015 року о 13:00 в Управління для заслуховування за підсумками перевірки службової діяльності підрозділу.

Згідно рапорту начальника Великоносілківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції на ім'я начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області у зв'язку з бойовими діями, сильними обстрілами, нестабільною роботою транспорту (закриті блок-пости) особовий склад не має фізичної можливості прибути у зазначений час до Управління в м. Маріуполь.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем не реалізовано право ОСОБА_1 на надання письмових пояснень перед застосуванням дисциплінарного стягнення. Крім того, відповідачем порушено Дисциплінарний статут в частині не дотримання обов'язку щодо знайомлення порушника із наказом про застосування дисциплінарного стягнення. Відтак, службова перевірка проведена з порушенням вимог встановлених ст. 14 Дисциплінарного Статуту, внаслідок чого, наказ від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсною довідки про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття за №18 від 25.02.2015, зобов'язання надати довідку про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу повторно видана довідка про заробітну плату за останні шість місяців для надання центру зайнятості із графою «всього», довідку про грошове забезпечення за останні шість місяців з помісячною розшифровкою та розбивкою видів нарахувань. Позивач вказує на те, що вказана довідка має суттєві розбіжності, однак які саме заявником не наведено та не зазначено які саме показники необхідно відповідачу зазначити у спірній довідці, тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн. суд зазначає наступне.

На підтвердження матеріальних збитків позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 01.02.2015, за змістом якого винагорода фахівця у галузі права ОСОБА_4 за надання консультацій та підготовку матеріалів до суду складає 1000 грн.

Суд зазначає, що витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ст. 91 цього Кодексу витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За таких обставин, враховуюче те, що ОСОБА_4 участі у судовому засіданні не брав та з матеріалами справи не знайомився, тому не підлягають відшкодуванню на користь позивача витрати за договором про надання юридичних послуг від 01.02.2015.

За правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Щодо обґрунтування моральної шкоди позивач вказує на те, що дії відповідача принижують його гідність, створюють нервову обстановку у сім'ї та необхідність налагоджувати нові життєві зв'язки тощо, однак жодного доказу на підтвердження вказаним обставинам позивачем не надано, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 19, 94, 158-163, 167, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 06.02.2015 №6 о/с «Про особовий склад» в частині дати звільнення ОСОБА_1 30.01.2015 протиправним.

Зобов'язати Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області внести зміни до наказу від 06.02.2015 №6 о/с «Про особовий склад», змінивши дату звільнення ОСОБА_1 з 30.01.2015 на 06.02.2015.

Зобов'язати Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області внести зміни до наказу від 06.02.2015 №6 о/с «Про особовий склад», змінивши розрахунок вислуги років ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.

Зобов'язати Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1, змінивши дату звільнення ОСОБА_1 з 30.01.2015 на 06.02.2015.

Зобов'язати Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 31.01.2015 по 06.02.2015, компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 19.01.2015 №22 «Про заходи реагування» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідальність.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дмитрієв В.С.