Справа № 22-а-21089/11
Суддя: Ляховська І. Є.
Дата ухвалення: 2011-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 10.3.1 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ляховська І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ляховської І.Є.,

суддів: Барильської А.П., Карнаух В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги протиправною та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити недоплачену соціальну допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу (далі УПФУ в Жовтневому районі) про поновлення пропущеного строку, визнання бездіяльності по недоплаті щомісячної соціальної допомоги протиправною та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити недоплачену соціальну допомогу, посилаючись на те, що має статус «дитини війни», тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про соціальний захист дітей війни» для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідачем таке підвищення виплачувалось не в повному обсязі, тому просила суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу в не нарахуванні та невиплаті їй щомісячної соціальної допомоги як дитині війни, зобовязати відповідача перерахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу за період з 01 січня 2006 року по 31 жовтня 2009 року включно в сумі 4979,90 грн., а також зобовязати відповідача нараховувати їй щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_3 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року включно пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязано відповідача здійснити ОСОБА_3 перерахунок пенсії та виплати недоплаченої допомоги з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року включно згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, а також зобовязано відповідача нараховувати надалі ОСОБА_3 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на відсутність механізму розрахунку підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення такого підвищення, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, судом не враховано, що позивачем без поважних причин пропущено строк для звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.10.2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на її користь.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного закону на 2006 рік зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності з 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були.

Закони України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати запроваджені не були.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_3, а з 22 травня 2008 року по теперішній час здійснює підвищення до її пенсії тільки у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо виплати підвищення до пенсії за вказані періоди протиправною.

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції щодо права позивача на перерахунок підвищення до її пенсії як дитині війни з 01 січня 2009 року по 30 жовтня 2009 року, оскільки положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році не змінювались і її дія не призупинялася, а розмір підвищення відповідачем не коригувався.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік».

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати соціальної допомоги в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, з огляду на те, що вказаний нормативний акт суперечить діючим положенням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які мають пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо не пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом із посиланням на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно яких нараховані суми пенсії та не одержані своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Оскільки спірні правовідносини виникли з приводу неправильного нарахування та виплати відповідачем позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», даний спір підлягає вирішенню за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач, звернувшись до суду з адміністративним позовом 01 грудня 2009 року, просила поновити строк звернення до суду, визнавши причину пропуску цього строку поважною, посилаючись на те, що її законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, про порушення її прав їй стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі.

Колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено з поважних причин, враховуючи її похилий вік, неодноразовість внесення законодавцем змін до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яким призупинялася дія цієї норми та змінювався розмір підвищення до пенсії «дітям війни», що вочевидь завадило позивачу розумітися у нормах законів, періоду їх дії та порядку застосування строку звернення до суду, а також початку і закінчення процесуальних строків звернення до суду до того часу поки в засобах масової інформації не стали масово обговорюватися питання про порушення прав «дітей війни» та про невиконання рішень Конституційного Суду України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України строк звернення до суду з адміністративним позовом позивачу підлягає поновленню.

Разом з тим, вимоги позивача щодо зобовязання здійснювати їй перерахунок підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії не підлягають задоволенню, оскільки захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанову суду в частині зобовязання відповідача нараховувати надалі ОСОБА_3 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні цієї частини позову, а також доповнити її резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з адміністративним позовом».

В іншій частині постанова суду не оскаржена.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 року в частині зобовязання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу нараховувати надалі ОСОБА_3 соціальну державну допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні цієї частини позову.

Доповнити резолютивну частину постанови абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з адміністративним позовом».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4