Справа № 2а-1970/3421/11
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Справа № 1574/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля - Транс»до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03 червня 2011 року № ,

ВСТАНОВИЛА :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля - Транс» звернулось до адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 03 червня 2011 року № , посилаючись на те, що воно прийняте з порушенням вимог діючого законодавства та є таким, що порушує права та охороню вальні законом інтереси позивача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що база оподаткування податком на додану вартість товариством визначена вірно відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР, із договірної вартості цих засобів, яка не нижча за звичайну ціну, а п. 4.3 названого Закону, на який посилається ДПІ, вказуючи на те, що ціна такого товару при подальшій його поставці, не може бути менша за митну вартість, регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року позовну заяву задоволено. Податкове повідомлення рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03 червня 2011 року № визнано нечинним та скасовано.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що при подальшій реалізації імпортованого товару податкові зобов'язання повинні визначатися за правилами, встановленими пунктом 4.1. статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, у разі, якщо його договірна (контрактна) вартість буде нижче за звичайну (митну вартість), база оподаткування такої операції розраховуватиметься виходячи з рівня звичайної ціни, тобто не нижче договірної (контрактної) вартості такого товару, але не менше митної вартості, з урахуванням зазначених вище витрат та податків, зборів (обов'язкових платежів), в тому числі акцизного збору, ввізного мита, що включаються у ціну товарів згідно з законами України з питань оподаткування.

Особи, що беруть у справі, в судове засідання для апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, беруть участь у справі, про розгляд за їх участю не поступало, а тому колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що база оподаткування податком на додану вартість товариством визначена вірно відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР, із договірної вартості цих засобів, яка не нижча за звичайну ціну, а п. 4.3 названого Закону, на який посилається ДПІ, вказуючи на те, що ціна такого товару при подальшій його поставці, не може бути менша за митну вартість, регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Працівниками відповідача Тернопільської об'єднаної ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Транс» за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2010 р. з питань дотримання вимог податкового законодавства, за результатами якої 31.05.2011р. складено Акт перевірки за № 3901/23-04/32481952.

Вказаним Актом перевірки, на думку податкового органу встановлені порушення позивачем норм п. 4.3. п. 4.1. ст. 4, пп. 7.3.1., пп. 7.3.6. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»які, полягають в тому, що позивачем занижено податок на додану вартість всього у сумі 18 701,00 грн., в тому числі за квітень 2010 р. на 6 256,00 грн., за липень 2010 р. на 1 206,00 грн., за вересень 2010 р. на 2 440,00 грн., за жовтень 2010 р. на 8 645,00 грн., за листопад 2010р. на 154,00 грн.

Вказані висновки податкового органу зроблено у зв'язку з тим, що при подальшій реалізації імпортованого товару податкові зобов'язання повинні визначатися за правилами, встановленими пунктом 4.1. статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, у разі, якщо його договірна (контрактна) вартість буде нижче за звичайну (митну вартість), база оподаткування такої операції розраховуватиметься виходячи з рівня звичайної ціни, тобто не нижче договірної (контрактної) вартості такого товару, але не менше митної вартості, з урахуванням зазначених вище витрат та податків, зборів (обов'язкових платежів), в тому числі акцизного збору, ввізного мита, що включаються у ціну товарів згідно з законами України з питань оподаткування.

За наслідками розгляду акту перевірки № 3901/23-04/32481952 від 31.05.2011 р. податковим органом 03 червня 2011 року прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за податком на додану вартість в розмірі 23 376,25 грн. (18 701,00 грн. за основним платежем та 4 675,20 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

При цьому, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач керувався лише мотивами, які викладені в Акті перевірки від 31.05.2011р. №3901/23-04/32481952. Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем до ДПА в Тернопільській області.

Рішенням ДПА в Тернопільській області «Про результати розгляду скарги»№ 12178/10/25-007/322 від 05.08.2011р. керуючись пунктом 55.1 статті 55 Податкового кодексу України та підпунктом «а»пункту 14 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 23 грудня 2010 року №82 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 січня 2001 року за № 10/18748238/5429), залишила без змін податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.06.2011р. № , а скаргу позивача без задоволення.

В послідуючому відповідна скарга була подана позивачем до ДПА України, рішенням ДПА України «Про результати розгляду повторної скарги»№3969/6/10-2115 від 20.10.2011р. керуючись статтею 12 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та підпунктом «а»пункту 14 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 23 грудня 2010 року №82 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 січня 2001 року за № 10/18748238/5429), залишила без змін податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.06.2011р. № , а скаргу позивача без задоволення

В судовому засіданні встановлено, що позивачем проводилось імпортування транспортних засобів, їх розмитнення, які в послідуючому були продані на території України за ціною, яка є меншою за митну їх вартість, але продаж вказаних транспортних засобів було проведено за ціною, більшою ніж їхня фактурна вартість (вартість, за яку вони позивачем придбавались). При цьому, позивачем було виконано вимоги п. 4.3. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, сума податку на додану вартість була визначена від митної вартості та сплачена в бюджет до моменту розмитнення транспортних засобів.

Щодо послідуючої реалізації транспортних засобів покупцям на території України, то вона проводилась у відповідності до вимог п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме за звичайними цінами (що відповідає вимогам п.1.20 ст.1 Закону України «Про податок на прибуток») з урахуванням ввізного мита, митних зборів, інших загальнодержавних податків і зборів.

Питання визначення бази оподаткування операції з поставки товарів (послуг) регламентується п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого: «База оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами». Системний аналіз вказаної норми дає можливість зробити висновок, що для визначення бази оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) приймається договірна (контрактна) вартість, яка не може бути нижче за звичайну ціну.

При цьому, згадування про митну вартість для визначення бази оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) п. 4.1. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, , прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного суду України.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 29 жовтня 2010 р., прийнятої у зв'язку із з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих же норм права, за якого суди по різному вирішують питання щодо визначення бази оподаткування операцій із реалізації на території України імпортованого товару по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ротарі Магік»до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення рішення, судом зроблено висновок про те, що при визначенні бази оподаткування операцій з реалізації на території України імпортованого товару, митна вартість та звичайна ціна не є тотожними, База оподаткування податком на додану вартість товариством визначена вірно відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР, із договірної вартості цих засобів, яка не нижча за звичайну ціну, а п. 4.3 названого Закону, на який посилається ДПІ, вказуючи на те, що ціна такого товару при подальшій його поставці, не може бути менша за митну вартість, регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

З огляду на викладене з врахуванням постанови Верховного суду України від 29 жовтня 2010 р., суд вважає, що вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля - Транс»є правомірними та такими, що підлягають до задоволення, а податкове повідомлення рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03 червня 2011 року № слід визнати протиправним та скасувати.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції податкове повідомлення рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03 червня 2011 року № визнав нечинним та скасував, однак слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

При розмежуванні зазначених вище способів захисту порушеного права особи (визнання акта протиправним або скасування відповідного акта суб'єкта владних повноважень) судам слід ураховувати таке. Визнання акта суб'єкта владних повноважень протиправним як способу захисту порушеного права позивача застосовується у тих випадках, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Скасування ж акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням. За змістом ст. 162 КАС України суд під час прийняття рішення про скасування незаконного рішення суб'єкта владних повноважень має право визначити, з якого моменту відповідне рішення втрачає чинність.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є скасованими з моменту набрання постановою законної сили, тобто лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти, оскільки інакше буде заподіяно значно більшої шкоди суб'єктам правовідносин порівняно з відвернутою.

З урахуванням викладеного застосування різних способів захисту порушеного права позивача - визнання спірного акта протиправним або скасування такого акта - повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. При цьому судам слід виходити з того, що вимога про визнання акта владного органу недійсним, незаконним, неправомірним тощо є різними словесними вираженнями одного і того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Водночас у разі помилкового обрання платниками податків неналежного способу захисту порушеного права (наприклад, пред'явлення позову про скасування спірного акта замість визнання його протиправним чи навпаки), адміністративні суди мають право на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. (Інформаційний лист ВАС України 27.07.2010 N 1145/11/13-10)

На думку суду, в усіх випадках, коли суд задовольняє позов, в резолютивній частині постанови слід зазначати про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке оскаржувалося. А далі, залежно від того, яка природа цього рішення (нормативна чи індивідуальна), скасовувати його або визнавати нечинним.

А тому висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі але ухвалено судове рішення з помилковим застосуванням процесуального права, що згідно ст. 201 КАС України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду першої.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2011 року у справі № 2а-1970/3421/11 - змінити, а саме резолютивну частину постанови викласти в такій редакції: податкове повідомлення рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 03 червня 2011 року № визнати протиправним та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар