Справа № 2-а-4220/11
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4220/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, в якому просить визнати бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком протиправною, зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2006 року та у подальшому та стягнути витрати на правову допомогу .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу як дитині війни повинна виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 ОСОБА_2 України „Про соціальний захист дітей війни, але відповідач зазначену надбавку до пенсії виплачував позивачу за вказаний вище період у розмірі, меншому, ніж передбачено вище вказаним ОСОБА_2 дії відповідача є протиправними, такими, що суперечать діючому законодавству.

Справа розглядається судом в скороченому провадженні відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України (в новій редакції) строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений у шість місяців, а тому, нарахування недоплаченої допомоги позивачеві, як дитині війни, повинно здійснюватись у межах даного строку, тобто за шість місяців.

Ухвалою суду позовні вимоги позивача заявлені за період до 12.10.2010 року залишені судом без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно до ст. 1 ОСОБА_2 України „Про соціальний захист дітей війни, який набрав чинності з 01.01.2006 року, набув статус „дитини війни, що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених ОСОБА_2 України „Про соціальний захист дітей війни, у тому числі право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 6 ОСОБА_2 № 2195-ІV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року.

Згідно з частиною 1 статті 28 ОСОБА_2 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 ОСОБА_2 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 ОСОБА_2 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на викладене, відповідач повинен нарахувати позивачу та виплатити допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком до пенсії позивача.

Крім того, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по справі, а саме витрат на надання правової допомоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До складу останніх відносяться і витрати на правову допомогу. За загальним правилом витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, несуть сторони. Сторона, яка не є суб'єктом владних повноважень і на користь якої ухвалено рішення, має право на компенсацію їх іншою стороною судових витрат, зокрема й витрат на правову допомогу, але в межах, встановлених законом, а до прийняття відповідного закону і набрання ним чинності - Кабінетом Міністрів України. До набрання чинності вказаним законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до пункту 2 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено Постановою Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27 квітня 2006 року № 590. Відповідно до вказаної постанови КМУ розрахунок компенсації витрат на правову допомогу залежить від часу надання такої допомоги.

В той же час, матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про витрачений час на консультації та складання позовної заяви, що перешкоджає суду визначити розмір компенсації, яка б підлягала відшкодуванню позивачці як понесені витрати на правову допомогу. Крім цього, довідку, що міститься в матеріалах справи, не можливо визнати належним доказом понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки з неї не вбачається у якій справі складено адміністративний позов, а дата складення довідки не відповідає часу звернення позивачкою з позовом до суду.

Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція про оплату послуг у розмірі 300 грн., які перераховані на рахунок Запорізької філії ТОВ „Надія, та доданий диплом спеціаліста та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2306/10 видане на імя ОСОБА_3, однак в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 знаходиться у трудових відносинах з Запорізькою філією ТОВ „Надія.

Керуючись ст.ст. 94, 99, 158-164, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 як дитині війни підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ОСОБА_2 України „Про соціальний захист дітей війни, ч. 1 ст. 28 ОСОБА_2 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 12.10.2010 року по 12.04.2011 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ОСОБА_2 України „Про соціальний захист дітей війни, ч. 1 ст. 28 ОСОБА_2 України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 12.10.2010 по 12.04.2011 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 03 грн. 40 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: А.В.Воробйов