Справа № 826/3498/15
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3498/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 квітня 2015 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №1510/26552209 від 31 жовтня 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що правочини, укладені між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Альшар Груп», ТОВ «БА «Столиця», ТОВ «Укр-фінанс проект», вчинені без мети створення взаємних прав та обов'язків, з метою ухилення від сплати податків, що суперечить економічним інтересам держави та суспільства та одночасно є такими, що суперечать моральним засадам суспільства, тобто є нікчемними, а тому сплачені позивачем кошти неможливо відносити до складу податкового кредиту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 03 жовтня 2014 року по 09 жовтня 2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укрпромвпровадження» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Альшар Груп» за червень 2014 року, ТОВ «Укр-фінанс проект», ТОВ «БА «Столиця» за липень 2014 року, за результатами якої складено акт від 10 жовтня 2014 року №939/26-55-22-09/35141676, в якому встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 3245086,6 грн., а саме: за червень на суму ПДВ 1520165,00 грн., липень 2014 року - 1724921,60 грн.

При цьому, згідно акту перевірки відповідачем встановлено безпідставне включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість: за червень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Альшар Груп» на суму 1520165,00 грн., за липень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Будівельний Альянс «Столиця» на суму 691648,60 грн. та по взаємовідносинам з ТОВ «Укр-фінанс проект» на суму 1033273,00 грн.

На підставі акту перевірки №939/26-55-22-09/35141676 від 10 жовтня 2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2014 року №1510/26552209, згідно якого за порушення п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість на суму 4867631,00 грн., у тому числі 3245087,00 грн. за основним платежем та 1622544,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку, за результатом якого рішенням ГУ ДФС у м.Києві від 15 грудня 2014 року №2442/10/26-15-10-05-15 та рішенням Державної фіскальної служби України від 17 лютого 2015 року №3127/6/99-99-10-01-25 скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення №1510/26552209 від 31 жовтня 2014 року - без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, всі надані первинні документи містять усі обов'язкові реквізити, матеріалами справи підтверджується поставка товару та використання його у господарській діяльності позивача, а тому останній правомірно включив суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «Альшар Груп» (продавець) укладений договір №1006 від 10 червня 2014 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити промислову продукцію. Найменування товару, що поставляється по цьому договору, визначається у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2). Продавець передає покупцю товар за договірними цінами. При здійсненні купівлі-продажу партії товару ціни на товар щоразу узгоджуються сторонами і зазначаються у рахунку продавця. Оплату рахунку вважати узгодженням сторонами ціни товару (п.2.1). Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі видаткових накладних, оформлених відповідно до замовлень покупця (п.3.1). Якість товару має повністю відповідати чинним в Україні державним стандартам та/або технічним умовам, встановленим для даного виду товару, та підтверджуватися відповідними документами (п.5.1).

На підтвердження виконання умов вищезгаданого договору позивачем надано видаткові накладні від 26 червня 2014 року №626/01, №626/02, №626/03, №626/04, №626/05, №626/06, від 27 червня 2015 року №627/01, №627/02, №627/03, №627/04, від 30 червня 2014 року №630/01, №630/02, №630/03; податкові накладні від 26 червня 2014 року №4, №5, №6, №7, №8, №9, від 27 червня 2014 року №13, №14, №15, №16, від 30 червня 2014 року №17, №18, №19, банківські виписки на підтвердження проведення оплати за поставлений товар, а також паспорти та сертифікати якості на придбаний товар.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «БА «Столиця» (продавець) укладений договір №1206 від 12 червня 2014 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити промислову продукцію. Найменування товару, що поставляється по цьому договору, визначається у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору (п.1.2). Продавець передає покупцю товар за договірними цінами. При здійсненні купівлі-продажу партії товару ціни на товар щоразу узгоджуються сторонами і зазначаються у рахунку продавця. Оплату рахунку вважати узгодженням сторонами ціни товару (п.2.1). Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі видаткових накладних, оформлених відповідно до замовлень покупця (п.3.1). Якість товару має повністю відповідати чинним в Україні державним стандартам та/або технічним умовам, встановленим для даного виду товару, та підтверджуватися відповідними документами (п.5.1).

На підтвердження виконання умов вищезгаданого договору позивачем надано видаткові накладні від 14 липня 2014 року №714/01, від 15 липня 2014 року №715/01, від 16 липня 2014 року №716/01, від 17 липня 2014 року №717/01, від 18 липня 2014 року №718/01, від 21 липня 2014 року №721/01; податкові накладні від 14 липня 2014 року №7, від 15 липня 2014 року №8, від 16 липня 2014 року №9, від 17 липня 2014 року №10, від 18 липня 2014 року №11, від 21 липня 2014 року №12, банківські виписки на підтвердження проведення оплати за поставлений товар, технічні паспорти якості та сертифікати якості на придбаний товар.

Позивач, основним видом діяльності якого є, зокрема, неспеціалізована оптова торгівля, оптова торгівля іншими проміжними продуктами, зазначив, що товар придбаний у контрагентів ТОВ «Альшар Груп» та ТОВ «БА «Столиця» використовується ним у власній господарській діяльності, на підтвердження чого надав до матеріалів справи копії первинних документів щодо постачання контрагентам-покупцям промислової продукції, копії банківських виписок, як докази сплати коштів контрагентами позивача, копії сертифікатів якості промислової продукції, також позивач надав розрахунок ціни придбаного та проданого товару.

Товар, придбаний у ТОВ «Альшар Груп» та ТОВ «БА «Столиця» був реалізований частково, а решта знаходиться на складі, на підтвердження чого позивачем надано копію акта інвентаризації товарів на складі ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження» від 01 серпня 2014 року №7.

На підтвердження наявності у позивача фізичних, технічних та технологічних можливостей для транспортування, зберігання товару останній надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, копію сервісного паспорту автонавантажувача, копію ліцензій на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом та операцій з прекурсорами, копію договору оренди нежитлового приміщення №14/1-юр від 01 січня 2014 року, акт прийому-передачі в оренду нежитлового приміщення, списки працівників складу.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача ґрунтуються на акті ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 20 серпня 2014 року №2528/26-55-22-08/39178652 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БА «Столиця» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01 червня 2014 року по 31 липня 2014 року, акті ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альшар Груп» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з яких вбачається, що контролюючі органи встановили неможливість фактичного здійснення ТОВ «БА «Столиця» та ТОВ «Альшар Груп» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, товариства здійснювали діяльність, спрямовану на надання податкової вигоди третім особам.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на вищевказані акти перевірки, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань, а тому за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Альшар Груп», ТОВ «БА «Столиця» останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість. В свою чергу, відповідачем не надано доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання укладених правочинів.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо неведення господарської діяльності ТОВ «Альшар Груп», ТОВ «БА «Столиця» та відсутності реального здійснення договорів, укладених між ними та позивачем.

Щодо включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укр-фінанс проект» позивач зазначив, що не мав фінансово-господарських відносин з ТОВ «Укр-фінанс проект» та пояснив, що у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року у рядку 5 розділу ІІ додатку №5 помилково вказав індивідуальний податковий номер даного товариства.

Після складання відповідачем акта перевірки №939/26-55-22-09/35141676 від 10 жовтня 2014 року, позивач 27 листопада 2014 року подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2014 року з додатком 5, у якому відобразив заміну помилково внесеного індивідуального податкового номера ТОВ «Укр-фінанс проект» (ІПН 92) на вірний індивідуальний податковий номер контрагента ТОВ «Еліт Технолоджи» (ІПН 82).

Судом першої інстанції обґрунтовано не надано правову оцінку взаємовідносинам позивача з ТОВ «Еліт Технолоджи», оскільки вони не були предметом перевірки, результати якої оформлені актом №939/26-55-22-09/35141676 від 10 жовтня 2014 року.

Позивач зазначив, що самостійно виявив помилку при написанні індивідуального податкового номеру контрагента у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2014 року, однак не мав можливості її виправити до закінчення перевірки.

У відповідності до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно п.50.2 ст.50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Зі змісту наведеної норми слідує, що обмеження щодо подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації встановлене лише під час проведення перевірки та не встановлено обмеження щодо подання такого уточнюючого розрахунку після проведення перевірки.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач мав право подавати уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року, натомість, відповідач мав можливість, використовуючи інформаційні ресурси, доступні податковим органам (інформаційна система «Податковий блок»), встановити платника податку, який задекларував податкове зобов'язання у розмірі 1033273,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «НВП «Укрпромвпровадження». Разом з тим, допущення позивачем зазначеної помилки не вплинуло на суму грошового зобов'язання, яке підлягало нарахуванню до сплати в бюджет, таким чином, у відповідача були відсутні підстави для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від платників податку - ТОВ «Альшар Груп», ТОВ «БА «Столиця», встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарських операцій, наявності поставленого товару та проведення оплати за нього, використання товару в рамках власної господарської діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем в порушення ч.2 ст.71 КАС України правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2014 року №1510/26552209, яке є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03 червня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.