Справа № 804/14953/14
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 рокусправа № 804/14953/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

представника відповідача - Чохелі Т.Р. ( довіреність від 12.01.2015 )

представника позивача - ОСОБА_2 ( довіреність від 12.09.2014 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі № 804/14953/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У вересні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - Позивач,) звернувся з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області (надалі - Відповідач), у якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 20955,21 грн., у тому числі 12 970,14 грн. основного платежу та 6985,07 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем до перевірки були надані всі необхідні первинні документи, які в повному обсязі підтверджують реальність господарських операцій з контрагентом ТОВ «Бізнес Сектор», який на момент вчинення господарських операцій був зареєстрований як платник ПДВ. Укладені із вказаним контрагентом договори не визнавалися недійсними у судовому порядку, а у податкового органу відсутні повноваження для визнання таких договорів нікчемними. Звертає увагу на те, що висновки Відповідача щодо відсутності реальності господарських операцій між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Бізнес Сектор» ґрунтуються лише даних акту про неможливість проведення зустрічної звірки вказаного контрагента, який був оскаржений в судовому порядку та дії податкового органу щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес Сектор» були визнані протиправними. (а.с.3-11)

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задоволено у повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані до перевірки первинні документи були складені у повній відповідності до вимог чинного законодавства та у податкового органу не виникало до них зауважень. При цьому формування податковим органом висновку про нереальність господарських відносин між Позивачем та його контрагентом з посиланням лише на інформацію з акту про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес Сектор» є неправомірним, оскільки, відповідно до приписів ст.. 61 Конституції України, юридична відповідальність носить лише індивідуальний характер. (а.с.113-117)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Нікопольська ОДПІ подала апеляційну скаргу, відповідно до якої, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що судом першої інстанції не враховано, що згідно акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента Позивача ТОВ «Бізнес Сектор» вказаним контрагентом не було надано до перевірки документів, які б підтверджували транспортування товару. (а.с.123-125).

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Відповідача - Нікопольської ОДПІ, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених. При цьому пояснив, що будь-яких інших доказів на підтвердження позиції податкового органу, надати не може, як не може про них і зазначити.

Представник Позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу з огляду на безпідставність її доводів. Просив врахувати, що навіть акт перевірки містить висновки про факт придбання позивачем запчастин, їх оплату, використання у господарській діяльності - ремонті автомашин та їх реалізації, що не протирічить основним видам діяльності Позивача. Також у справі наявні докази, що придбаний товар перевозився Позивачем його ж транспортом, що не протирічить умовам договору між Позивачем і його контрагентом.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 24.03.1995р. зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку в Орджонікідзевському відділенні Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію від 24.03.1995р., копією довідки податкової інспекції від 06.12.2004р. (а.с. 12-15).

Уповноваженими працівниками Нікопольської ОДПІ на підставі п.п.20.14 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 09.04.2014р. № 614 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства в частині визначення правильності повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Бізнес Сектор" за період з 01.06.2013р. по 30.06.2013р. та подальшої реалізації отриманої продукції в поточному та наступних податкових періодах, за результатами якої складено акт №1364/04-07-17-03/НОМЕР_1 від 23.04.2014р. (а.с.14-19)

Перевіркою встановлено:

- недодержання вимог статей ч.1 ст.203, ч.1 ст.207, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_3 з постачальниками - ТОВ "Бізнес Сектор";

- порушення пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, пп.201.1, 201.4, 201.11 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого підлягає донарахуванню податок на додану вартість у загальній сумі 13970,14 грн. за червень 2013р.

Позивач подавав заперечення на вказаний акт перевірки (а.с.20-21), які відповідно до листа від 16.05.2014р . № 9950/10/04-07-17.03.12 були залишені без задоволення. (а.с.22-23)

На підставі вищевказаного акту перевірки податковою інспекцією 21.05.2014р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №000582170, за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 20955,21 грн., у т.ч. за основним платежем - 13970,14 грн., за штрафними санкціями - 6985,07 грн. (а.с.25).

В подальшому, позивач оскаржив вищевказане податкове повідомлення-рішення у адміністративному порядку та за результатами розгляду скарг позивача податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2014р. залишено без змін, а скарги позивача без задоволення (а.с.27-34).

Визнання протиправними та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що надані до перевірки первинні документи були складені у повній відповідності до вимог чинного законодавства та у податкового органу не виникало до них зауважень. При цьому формування податковим органом про нереальність господарських відносин між Позивачем та його контрагентом з огляду на інформацію з акту про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес Сектор» є неправомірним, оскільки відповідно до приписів ст.. 61 Конституції України юридична відповідальність носить лише індивідуальний характер.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення), забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач протягом періоду, що перевірявся, мав взаємовідносини з ТОВ «Бізнес Сектор».

Між ТОВ «Бізнес Сектор» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договір поставки №15/03-1 від 01 березня 2013 року, згідно умов якого Постачальник зобов'язується протягом дії даного Договору передавати у власність Покупцю, а Покупець - приймати та вчасно оплачувати товар у повному розмірі на умовах та порядку, визначених цим Договором. (а.с.35-36)

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору поставки, копією рахунку-фактури, копією видаткової накладної, копією податкової накладної, копією акту списання матеріальних запасів, копіями подорожніх листів, а також копіями платіжних доручень про оплату позивачем за придбаний товар, де у складі вартості товару, позивачем у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.35-52).

Також, 15.03.2013р. між ТОВ "Бізнес Сектор" (виконавцем) та ФОП ОСОБА_3 (замовником) був укладений договір про виконання робіт №15/03-2 за умовами якого виконавець зобов'язувався виконати роботи по технічному обслуговуванню, ремонту транспортних засобів та поставці запасних частин для транспортних засобів(а.с.53).

Факт реального здійснення господарської операції за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору про виконання робіт, копією наряду-заказу від 04.06.2013р., копією податкової накладної, копією рахунку-фактури, копією акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), а також копією платіжного доручення від 12.07.2013р. про оплату позивачем за виконання робіт, де у складі вартості товару, позивачем у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.53-58).

З огляду на встановлені судом обставини та наявні первинні документи, які містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством для первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції і до змісту яких у Відповідача претензій не виникало, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність включення до податкового кредиту сум ПДВ за поставлений контрагентом Позивача - ТОВ "Бізнес Сектор" - товар.

При цьому висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських відносин між Позивачем та його контрагентом згідно з Актом були здійснені лише на підставі даних акту про неможливість проведення зустрічної звірки по ТОВ "Бізнес Сектор". В той же час, про ніякі порушення (ненадання первинної документації) з боку Позивача у Акті перевірки податковим органом не зазначались ( перевірка була позапланова невиїзна).

Судом враховується і те, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання( контрагента Позивача, на який посилається Відповідач, як на доказ своїх висновків) лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення будь-яких висновків стосовно документального підтвердження та реальності господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Вказане свідчить про те, що єдиним доказом про допущене Позивачем порушення податкового законодавства, фактично є лише припущення податкового органу про те, що контрагент Позивача має ознаки фіктивності, проводить транзитні фінансові потоки, спрямовані на надання податкової вигоди контрагентам, які не виконують податкові зобов'язання. При цьому Відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 71 КАС України .

Більш того, Податковий кодекс не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання.

А в силу вимог статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

З огляду на встановлені судом обставини та наявні первинні документи, які містять всі необхідні реквізити та не протирічать вимогам, встановленим чинним законодавством для первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції, та отримані від неї результати, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність включення до податкового кредиту сум ПДВ за поставлений контрагентом Позивача - ТОВ "Бізнес Сектор"- товар.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а у межах доводів апеляційної скарги підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, 206 КАС України, суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі № 804/14953/14 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник