Справа № 826/20135/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченка Марини Миколаївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрігейт Ентерпрайзез» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрігейт Ентерпрайзез» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, виходячи з того, що господарські операції з ТОВ «Сапсан-Юг» підтверджені первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» дотримано передбачені умови для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, позивач не може нести відповідальність за порушення податкової дисципліни постачальником; контрагент-постачальник на момент здійснення господарських операцій був зареєстрований як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 12 листопада 2014 року № 9.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченка Марини Миколаївни подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрігейт Ентерпрайзез», податковий номер 38961820 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сапсан-Юг» (податковий номер 34059455) за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 25 вересня 2014 року №1436/26-59-22-09/38961820, за змістом якого вказаною перевіркою було встановлено порушення позивачем пп. 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 пункту 123 Податкового кодексу України та пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 695 905,17 грн.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані тим, що за даними акта про неможливість проведення зустрічної звірки, складених відносно контрагента позивача - ТОВ «Сапсан-Юг», встановлено відсутність останнього за місцезнаходженням та наявність у нього ознак фіктивності; в акті про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сапсан-Юг» зазначено також про порушення вказаним підприємством норм податкового законодавства в частині формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, не підтверджено взаємовідносини вказаного підприємства з контрагентами-постачальниками та встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій.

Наведена інформація, на думку відповідача, свідчить, що ТОВ ««Фрігейт Ентерпрайзез» та ТОВ «Сапсан-Юг» уклали угоди, не спрямовані на настання реальних наслідків, а тому позивач не мав права відображати суми податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям.

Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, виходячи з наступного: господарські операції з ТОВ «Сапсан-Юг» підтверджені первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» дотримано передбачені умови для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, позивач не може нести відповідальність за порушення податкової дисципліни постачальником; контрагент-постачальник на момент здійснення господарських операцій був зареєстрований як юридична особа та платник податку на додану вартість.

На підставі висновків вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року № 9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 869881,47 грн., в тому числі за основним платежем - 695905,17 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 173976,30 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, за змістом якого з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» та його контрагентом - ТОВ «Сапсан-Юг»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» (покупець) та ТОВ «Сапсан-Юг» (постачальник) укладено договір постачання №0704/2 від 07 квітня 2014 року, відповідно до якого постачальник продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану українського походження, врожаю 2013 року, наливом, у кількості та асортименті згідно до підписаних сторонами специфікацій.

Відповідно до специфікацій від 07 квітня 2014 року № 1, від 09 квітня 2014 року № 2, від 14 квітня 2014 року № 3 та видаткових накладних від 09 квітня 2014 року № 282, від 11 квітня 2014 року № 287, від 14 квітня 2014 року № 291, від 15 квітня 2014 року № 292, та від 15 квітня 2014 року № 294, та товарно-транспортних накладних постачальник поставив для ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» на умовах поставки СРТ Україна, м. Миколаїв ДБМП, МП «Термінал-Укрхарчозбутсировина» олію соняшникову нерафіновану у загальній кількості 383,74 тонни.

ТОВ «Сапсан-Юг» виписало позивачу податкові накладні від 09 квітня 2014 року № 17, від 11 квітня 2014 року № 18, від 14 квітня 2014 року № 24, від 15 квітня 2014 року №№ 27, 28, 31 на загальну суму 3479526,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 695905,20 грн.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі шляхом перерахуванням на розрахунковий рахунок виконавця робіт грошових коштів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та копіями виписок банку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи колегія суддів вважає, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за перевірений період, відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Сапсан-Юг», у зв'язку з придбанням товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ «Сапсан-Юг», був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання робіт і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» здійснює діяльність у сфері посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, оптовою торгівлі харчовими оліями та жирами; в акті перевірки також зазначено, що позивач займається посередництвом торгівлі олією соєвою, олією соняшниковою, соєвим шротом та соєвою макухою.

Матеріали справи підтверджують, що придбана у ТОВ «Сапсан-Юг» олія соняшникова нерафінована використана у господарській діяльності позивача, а саме: олія соняшникова нерафінована доставлена до терміналу МП «Термінал-Укрхарчозбутсировина» (м. Миколаїв), що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними; у подальшому придбана олія соняшникова нерафінована поставлена позивачем ТОВ «Системи розвитку бізнесу» на виконання договору поставки від 17 березня 2014 року № 14/02.

На підтвердження реальності спірних господарських операцій та факту використання придбаних товарів у господарській діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: господарські договори, укладені з ТОВ «Сапсан-Юг» та ТОВ «Системи розвитку бізнесу»; специфікації, рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні по відносинам із купівлі та продажу олії соняшникової, квитанції про реєстрацію податкових накладних; товарно-транспортні накладні, посвідчення про якість, виписки банку, а також оригінали платіжних доручень.

Співставлення первинних, звітних та платіжних документів по спірним господарським операція із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що ТОВ «Фрігейт Ентерпрайзез» придбавало у ТОВ «Сапсан-Юг» товари з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що підприємство-постачальник не мало адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та не вчиняло фактичних дій, спрямованих на виконання таких зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сапсан-Юг» оскільки вказаний акт не є результатом здійсненого податкового контролю, а ймовірні порушення податкового законодавства постачальником не є підставою для нівелювання права покупця на віднесення до складу валових витрат вартості придбаних товарів за умови реальності господарських операцій.

При вирішенні спору колегія суддів також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Сапсан-Юг» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач правомірно формував податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Сапсан-Юг», а тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, у зв'язку з чим збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 12 листопада 2014 року №9 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - Мірошниченка Марини Миколаївни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.