Справа № 2а-4883/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. м. Київ К/9991/115/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, - розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та Державної податкової адміністрації у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.12.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 у справі № 2а-4883/10/1470

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва,

до Державної податкової адміністрації у Миколаївській області

про визнання протиправними дії та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, визнано протиправним та скасовано рішення від 12.07.2010 № , яким державним податковим органом до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25 095,00 грн. за порушення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

У спільній касаційній скарзі, поданої до Вищого адміністративного суду України, Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва та Державної податкової адміністрації у Миколаївській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оспорюваного рішення були висновки, викладені у акті від 27.06.2010 планової перевірки господарської одиниці Підприємця щодо дотриманням суб'єктом господарювання порядку проведення розрахункових операцій, вимог регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про порушення позивачем вимог пунктів 1, 12, 13 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР). Порушення позивачем вказаних норм Закону № 265/95-ВР полягало у непроведенні розрахункової операції на суму покупки через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) з роздрукуванням відповідного розрахункового документу, у невідповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка повинна бути зазначена у денному звіті РРО, який як зазначено у акті взагалі був відсутній, та відсутності належного обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання.

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування оспорюваного рішення про застосування фінансових санкцій, суди попередніх інстанцій, з урахуванням встановленого факту перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та обставин, встановлених судовим рішенням у іншій адміністративній справі (№ 2а-5673/10/1470), що набрало законної сили, щодо реалізації Підприємцем саме столових вин, виходили з того, що у Підприємця не було обов'язку застосовувати РРО та вести облік товарних запасів.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 12 ст. 3, ст. 21 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг); до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, проте чітко не визначає самого порядку ведення такого обліку. Виключення становить лише для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

Порушення ж умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених названим Указом, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкти підприємницької особи - платники єдиного податку мають право не застосовувати контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами.

Зазначена норма кореспондує із п. 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", де передбачено, що РРО та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, фізичні особи - платники єдиного податку відповідно до Закону № 265/95-ВР та Указу № 727/98 можуть не застосовувати РРО та розрахункові книжки, за умови якщо такі особи не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив) та ведуть книгу обліку доходів і витрат.

Застосовуючи під час вирішення спору у цій справі положення ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суди не врахували, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки судів щодо права особи на роздрібну торгівлю винами столовими без ліцензії у справі № 2а-5673/10/1470 не є преюдиціальним під час вирішення спору у даній справі щодо звільнення господарюючого суб'єкта - платника єдиного податку від обов'язку застосовувати РРО при реалізації підакцизного товару.

Відтак для правильного вирішення цього спору судам слід було перевірити, чи належить товар, що реалізовувався позивачем, до підакцизних товарів згідно вимог чинного законодавства.

Оскільки прийняття правильного по суті спору рішення вимагає додаткового встановлення обставин даної справи, тоді як межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають касаційному суду можливості встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення викладених недоліків.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, а також приписи преамбули та п. 7 Указу № 727/98, якими визначено перелік суб'єктів підприємницької діяльності, до яких не може застосовуватися спрощена система оподаткування, обліку та звітності, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та Державної податкової адміністрації у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.12.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 у справі № 2а-4883/10/1470 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко