Справа № 727/8883/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/8883/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

27 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Александрової К.В.,

представника позивача Кифлюка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2014 року управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях звернулось в суд з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області про скасування постанови ВП №43938546 від 05 серпня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та постановити нову про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи до суду апеляційної інстанції свого уповноваженого представника не направив та не скористався правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України щодо надання письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Власне, судом з матеріалів справи встановлено, що 10 липня 2014 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43938546 на підставі виконавчого листа №2-а-328, виданого 25.04.2014 Шевченківським районним судом м. Чернівці про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях донарахувати та виплатити у відповідності до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 ОСОБА_3 державну соціальну допомогу "Діти війни" у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком визначеної частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з 19.01.2011 по день припинення права на таку допомогу та надано семиденний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа.

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях листом №13631/08 від 04.08.2014 повідомило відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області про те, що згідно ВП №43938546 на виконання виконавчого листа №2а-328/11 від 25.04.2014 виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці, управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3, і сума до виплати становить 1984,74 грн. (розпорядження від 25.04.2014 №162498). Також в листі повідомлено що Міністерство соціальної політики України звернулось до Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби України про роз'яснення механізму розподілу коштів державного бюджету, виділених для виконання рішень суду .

05 серпня 2014 року відповідач виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, в розмірі 1360,00 грн., в зв'язку з тим, що боржником у наданий строк для самостійного виконання виконавчий лист не виконано та підтверджуючих документів про повне фактичне виконання не надано.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскарженої постанови діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 вказаного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до частини 1 статті 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 25 зазначеного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За приписами статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Отже, підставою для здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення є ненадання боржником у встановлений строк відповідного документального підтвердження про повне виконання судового рішення.

В силу частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 41 зазначеного Закону встановлено, що про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як встановлено судом з матеріалів справи до відповідача надійшло повідомлення від позивача про здійснення перерахунку, проте зазначено, що не проведено відповідно виплати у зв'язку з тим, що джерелом фінансування виплат на виконання судових рішень є кошти державного бюджету. Дана виплата може бути виплачена за умовами фінансування з Державного бюджету України, яке на даний час відсутнє.

Таким чином, позивач як боржник за вищевказаним виконавчим провадженням у встановлений строк виконавчий документ не виконав, у зв'язку з чим відповідачем 05 серпня 2014 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1360 грн., що відповідає розміру передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав, які звільняють боржника від відшкодування витрат на проведення виконавчих дій.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що фінансове становище суб'єкта владних повноважень, наявність чи відсутність грошових коштів та належного фінансування не може ставити в залежність державну виконавчу службу - компетентний орган державної влади - щодо забезпечення виконання рішення суду, яке згідно з нормами статті 124 Конституції України обов'язкове для виконання на всій території України.

Відсутність коштів на рахунку боржника чи порушення строків фінансування є однією з підстав до відстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (частина 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України), а невиконання судового рішення взагалі.

Як слідує з матеріалів справи, що боржник не звертався до суду з вимогою про зупинення чи відстрочку виконання рішення суду.

Така ж правова позиція зі спірного питання висвітлена Вищим адміністративним судом України у постановах від 15.01.2015 у справі № К/9991/17057/12 та від 05.02.2015 № К/800/52897/14.

З огляду на те, що документальне підтвердження виконання виконавчого документа у встановлений державним виконавцем строк боржником надано не було, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій є правомірним.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідач діяв в межах та на підставі закону, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Совгира Д. І.