Справа № 22-а-21661/11
Суддя: Остапенко В. О.
Дата ухвалення: 2011-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.2 (Ш) суддя: Філатов К.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.,

суддів: Неклеси В.І., Зубакової В.П.,

при серктарі: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_4 ради про стягнення допомоги на оздоровлення.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_4 ради (надалі - УПСЗН) про визнання протиправними дій відповідача стосовно відмови у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2009 роки та стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі 11 155,50 грн., посилаючись на те, що відповідач, в порушення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії щорічну допомогу на оздоровлення не в повному обсязі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи. Зокрема, судом не взято до уваги ст. 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що дія цього закону не може зупинятись іншими законами, а тому посилання відповідача на правомірність своїх дії у відповідності до Постанов Кабінету Міністрів України є безпідставним.

У звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України №2748-VI «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності з 30 грудня 2010 року, яким зокрема встановлюється, що апеляційні скарги щодо спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 02.12.2010р. №2748 «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 18.02.2010р. №1691VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства, з перевіркою дотримання судом першої інстанції процесуального закону, який діяв на час розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з принципу добросовістності, розумності та справедливості цивільного судочинства та неможливості задовольнити вимоги позивача, не обмеживши в зв`язку з цим права інших громадян на отримання соціальних виплат гарантованих державою.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

Як вбачається з довідок наданих відповідачем (а.с. 26-28), щорічна допомога на оздоровлення виплачена позивачу за 2000 рік в серпні 2001 року в розмірі 26,70 грн., за 2001 рік - в січні 2003 року у розімірі 26,70 грн., за 2002 рік - в листопаді 2002 року у розмірі 26,70 грн., за 2003 рік в квітні 2003 року у розмірі 26,70 грн., за 2004 рік в серпні 2004 року у розмірі 21,50 грн., за 2005 рік - в червні 2005 року у розмірі 21,50 грн., за 2006 рік в квітні 2006 року у розмірі 90,00 грн., за 2007 рік в лютому 2007 року у розмірі 90,00 грн., за 2008 рік в січні 2008 року в розмірі 90,00 грн., за 2009 рік в розмірі 90,00 грн., за 2008 рік 11.11.2008 року в сумі 100 грн., за 2009 рік 09.06.2009 року в сумі 100 грн., що не відповідає розмірам, які передбачені відповідно ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія ст. 48 вищевказаного Закону на 2007 рік була зупинена.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачене п.30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнане неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У 2008 році згідно п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в наступній редакції, а саме: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був визнаний неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року установлено, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії складає 100 гривень.

Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів України у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, виходячи з того, що позовні вимоги за 2000-2007 роки не підлягають задоволенню в зв`язку з пропуском процесуального строку встановленого ЦПК України, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин на час звернення позивача до суду з позовом, в 2008 році відповідач здійснив виплату допомоги на здоровлення у в січні 2008 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а за 2009 рік в розмірі по 90,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», норма якої підлягала застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дії відповідача по нарахуванню та виплаті вказаної допомоги за 2009 рік.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2010 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_4 ради про стягнення допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_4 ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік неправомірними.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_4 ради нарахувати та виплати ОСОБА_3 недоплачену щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2009 рік у розмірі передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням тих виплат, які були проведені позивачу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: