Справа № 804/8349/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 рокусправа № 804/8349/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року у справі № 804/8349/14 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду з позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.05.2014р. за формою "Р", яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в сумі 24799грн., та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі - 12399,5грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року позов задоволено.

Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати оскаржене рішення та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що у квітні 2014 року фахівцями податкового органу була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "АСТ-Консалтінг".

За результатами перевірки складено акт №259/17-03/ від 30.04.2014р., в якому зафіксовано виявлені порушення п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено ПДВ на загальну суму 24798,07грн., в т.ч. за серпень 2013 року на суму 11905,50грн., за вересень 2013 року на суму 12892,57грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 27.05.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачці нарахована сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 37198,50грн., з якої 24799,00грн. - за основним платежем та штрафні санкції - 12399,00грн.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мала господарські відносини з "АСТ-Консалтінг" згідно договору купівлі-продажу №15 від 15.08.2013р. та договору про надання послуг від 15.08.2013р..

Придбану у ТОВ "АСТ-Консалтінг" продукцію позивач використовувала для власних підприємницьких потреб, що відображено і у акті перевірки.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем було надано як під час перевірки, так і суду: копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують господарські операції з придбання товарів, робіт та послуг ТОВ "АСТ-Консалтінг": податкові накладні: №1016 від 29.08.13р., №1053 від 30.08.2013р.№352 від 11.09.13р.,№392 від 12.09.13р., №775 від 23.09.13р., №901 від 26.09.13р., №509 від 16.08.13р.; видаткові накладні: №1016 від 29.08.13р.№392 від 12.09.2013р., №509 від 16.08.13р.; рахунок-фактура: №1016 від 29.08.2013р.,№ 1053 від 30.08.2013р. №352 від 11.09.2013р. №392 від 12.09.2013р., №775 від 23.09.13р., №901 від 26.09.13р., №509 від 16.08.2013р.; акт виконаних робіт №1053 від 30.08.2013р., №352 від 11.09.2013р., №775 від 23.09.13р.,№901 від 26.09.13р., №510 від 16.08.13р., податкова накладна №510 від 16.08.13р., платіжні доручення: №1238 від 31.10.2013р., №1234 від 24.10.13р., №1262 від 26.11.13р..

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Так, питання, пов'язані з формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), підпунктом "а" п.198.1 якої передбачено право на віднесення сум податку з ПДВ до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження правомірності включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що зобов'язання за договорами були виконані. Протягом дії угод сторонами було підписано ряд видаткових та податкових накладних, в яких визначались вид, ціна товару (наданих послуг). Розрахунки були здійснені шляхом перерахування грошових коштів.

Позивач виконав вимоги чинного законодавства України і правомірно, на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів), відобразив у даних податкового обліку операції із вказаним вище контрагентом.

Слід зазначити, що будь-яка неправомірна діяльність контрагентів не може впливати на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Посадові особи відповідача зробили висновок про незаконність віднесення позивачем витрат з виконання договорів до податкового кредиту лише на підставі акту перевірки контрагента позивача, що не є належним доказом, та проігнорували факт наявності у позивача первинної документації, що підтверджує його податковий кредит.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або, якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач, приймаючи оскаржене податкове повідомлення - рішення, не міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладеної угоди, його позиція не підтверджена належними доказами чи рішенням суду про визнання угод позивача з зазначеним вище контрагентом недійсними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведеності відповідачем правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року у справі № 804/8349/14 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 02.06.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак