Справа № 809/974/15
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Справа № 809/974/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Кафарського В.В.

Суддів: Черепія П.М., Кишинського М.І.

За участю секретаря Волочій Л.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Державної виконавчої служби України-Соповського І.В.,

представника третьої особи Міністерства юстиції України- Заника М.Ф.,

представників третьої особи УПФУ в Богородчанському районі- Вінтоняк О.І., Мартинюк О.А.,

прокурора Верешка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Державної виконавчої служби України, треті особи на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Міністерство юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі, за участю прокуратури Івано-Франківської області

про визнання бездіяльності незаконною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 40882197 від 27.03.2015 року, зобов'язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України, в якому просив визнати визнати незаконною бездіяльність Державної виконавчої служби України, щодо невиконання стосовно нього рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року по справі «Нечепоренко та інші проти України» (заява № 72631/10 та 249 інших заявників) у встановлений цим судовим рішенням тримісячний строк. Позивачем також було заявлено вимоги зобов'язати Державну виконавчу службу України виконати стосовно нього рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року по справі «Нечепоренко та інші проти України» у повному обсязі, стягнути з Державної виконавчої служби України через Державну казначейську службу України на його користь 10000 грн. моральної шкоди, а також зобов'язати Державну виконавчу службу України у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання даного судового рішення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, третя особа на стороні відповідача Державна казначейська служба України. ( а.с.1, т.I).

Вищевказаною ухвалою суду у відповідності до ст.53 КАС України залучено до участі в справі як третю особу на стороні відповідача Міністерство юстиції України, що є органом представництва України в Європейському суді з прав людини, який забезпечує виконання рішень у справах проти України.

Заявою від 26.03.2015 року першим заступником прокурора області старшим радником юстиції В. Торованиним було повідомлено, що у відповідності до ст.36-1 ЗУ «Про прокуратуру» для захисту інтересів держави прокуратура Івано-Франківської області здійснює вступ у розгляд даної адміністративної справи. ( а.с.49-50, т.I).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року у відповідності до приписів ст.53 КАС України до участі у справі як третю особу на стороні відповідача залучено Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі, так як рішенням Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року по справі «Нечепоренко та інші проти України» зобов'язано державу- відповідача виконати рішення національних судів, зокрема рішення Богородчанського районного суду від 22.04.2010 року по справі № 2а-127/2010, яким УПФУ в Богородчанському районі зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( а.с.116-117, т.I).

Таким чином, з урахуванням заяви позивача від 07.05.2015 року про збільшення розміру позовних вимог (а.с.229-232, т.I), яку частково прийнято ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2015 року ( а.с.16, т.II), позивачем, крім вищевказаних позовних вимог, також заявлено вимогу щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №40882197 від 27.03.2015року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що постановою Богородчанського районного суду від 22.03.2010 року по справі № 2-а-127/2010року, залишеною без змін рішеннями Івано-Франківського Апеляційного суду від 12.07.2010 року та Вищого Адміністративного суду від 22.03.2012 року Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області зобов'язано з 01.01.2010 року провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, захворювання якого пов'язане з виконанням обов'язків служб по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.50 ч.1, 54 ч.4, 67 ч.3 ЗУ №796-2, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка згідно ч.1ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи, що позивач не добився справедливості у національних судах по захисту своїх прав на отримання пенсії, останній звернувся до Європейського суду з прав людини зі скаргою на державу Україна. 24.10.2013 року Європейський суд з прав людини прийняв остаточне рішення по справі «Нечепоренко та інші проти України» (заява № 72631/10 та 249 інших заявників), серед яких є і заява позивача за № 72631. Своїм рішенням Європейський суд з прав людини зобов'язав державу Україна, зокрема стосовно позивача, виконати рішення національного суду, яке ухвалене на його користь, та сплатити 2000 євро, як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат у якості справедливої сатисфакції у тримісячний термін.

27.03.2015 р. старшим державним виконавцем примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. було відкрито виконавче провадження № 40882197 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 р. № 72631/10, де позивача визнано стягувачем. На виконання вимог державного виконавця позивачем надано відповідачу усі підтверджуючи документи стосовно невиконання рішень національних судів, винесених на користь позивача та передбачених до виконання згідно рішення Європейського суду з прав людини.

Таким чином, позивач стверджує, що Державна виконавча служба мала всі необхідні документи для повного та своєчасного виконання рішення Європейського суду, однак внаслідок допущеної бездіяльності, стосовно позивача рішення Європейського суду з прав людини відповідачем не виконано. За судженням позивача, державним виконавцем не вжито передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606 зі змінами та доповненнями» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV заходів щодо виконання рішення Суду, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження №40882197 від 27.03.2015року підлягає скасуванню.

Отже, позивач вважає, якщо рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 р., зокрема стосовно нього не виконано у встановлений судом тримісячний термін, то є всі підстави для визнання дій та бездіяльності відповідача незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 40882197.

Окрім того, невиконанням щодо позивача вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, як вказує останній, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 10000 грн.

Також, позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням прийнятого судового рішення.

У судовому засіданні позивач, посилаючись на викладені вище обставини, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Державної виконавчої служби України, представники третіх осіб Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області, позов не визнали.

Представник відповідача - Державної виконавчої служби України у судовому засіданні вказав, що розпорядником бюджетних коштів, передбачених на виконання рішень Європейського суду з прав людини, є Міністерство юстиції України. Конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей відповідних нормативно - правових актів та законодавства України, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007р. № 408. На думку представника відповідача державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача, Міністерства юстиції України, посилаючись на доводи, викладені у письмовому запереченні на позов вказав ( а.с.55-60, т.I), що Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини вчасно і належним чином виконав усі покладені на нього законодавством України обов'язки. Міністерство юстиції України діяло в межах законодавчих актів України, прав позивача не порушено. У поданому до суду позові відсутні будь -які об'єктивні докази, що відповідачем вчинено незаконні дії або допущена бездіяльність, що призвели до порушення прав позивача. Зазначив,що виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року повинно здійснюватись органами державної та виконавчої служб у межах виконавчого провадження. При цьому Рішенням Конституційного Суду України від №26.12.2011року у справі № 1-42/2001 встановлено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю соціально економічними обставинами у той чи інший період розвитку держави. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізми реалізації цих прав може бути змінений державою через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів. За таких обставин, представник Міністерства юстиції України, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представники третьої особи на стороні відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області, позов не визнали. У судовому засіданні вказали, що органом представництва України в Європейському суді з прав людини, який забезпечує виконання рішень у справах проти України, є Міністерство юстиції України. Пенсійний фонд України не одержував повідомлення про зміст, порядок і строки виконання додаткових заходів індивідуального характеру щодо виконання рішення у справі «Нечепоренко та інші проти України» у порядку, встановленому ст. 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Окрім того, згідно норм чинного законодавства, пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду № 745, № 1210, № 1381 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. Враховуючи наведені обставини, представники УПФУ в Богородчанському районі просили суд відмовити у задоволенні позову.

Прокурор в судовому засіданні підтримав правову позицію представника відповідача - Державної виконавчої служби України та третіх осіб на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі. Вказав, що Державна виконавча служба України, Державна казначейська служба України, Міністерство юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі, здійснюючи виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року по справі «Нечепоренко та інші проти України» (заява № 72631/10) діяли у відповідності до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Зазначив, що права позивача жодним чином не порушено, а відтак з метою захисту інтересів держави в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.10.2013р. Європейським судом з прав людини прийнято остаточне рішення по справі «Нечепоренко та інші проти України» (заява № 72631/10 та 249 інших заявників), серед яких є і заява позивача - ОСОБА_1 Згаданим вище рішенням Європейський суд з прав людини зобов'язав державу Україна протягом трьох місяців з дня ухвалення рішення, виконати постанову Богородчанського районного суду, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області з 01.01.2010 р. провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії,як інваліду 2 групи, захворювання якого пов'язане з виконанням обов'язків служб по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.50 ч.1,54 ч.4,67 ч.3 ЗУ №796-2, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка згідно ч.1 ст28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Службовою запискою в.о Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 11.11.2013р. № 12.0.1-17/11463 повідомлено Державну виконавчу службу України та Департамент взаємодії з органами влади про ухвалення Європейським судом з прав людини 24.10.2013 року остаточного рішення у справі «Нечепоренко та інші проти України» з проханням вжити невідкладні заходи для виконання даного рішення Європейського суду з прав людини та повідомити Секретаріат про виплату сум відшкодування. Разом зі службовою запискою на адресу Державної виконавчої служби України було надіслано рішення англійською мовою, автентичний переклад рішення українською мовою, копію повідомлення Європейського суду про рішення, перелік ПІБ та адрес заявників, копії рішень національних судів, копії рішень комісій по трудових спорах.

Міністерство юстиції України листом від 11.11.2013 року (т.I, а.с.7) повідомило ОСОБА_1 про надходження з Європейського суду з прав людини повідомлення про ухвалення 24.10.2013 року остаточного рішення у справі «Нечепоренко та інші проти України» та необхідність подання до Державної виконавчої служби України документів згідно до переліку для виконання рішення Європейського суду з прав людини (т.I, а.с.7). 21.11.2013 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 40882197 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 р. № 72631/10, де позивача визнано стягувачем. (т.I, а.с. 9).

Супровідним листом від 27.11.2013 року за вих. № 5-640/16 копії вказаної вище постанови державного виконавця направлені на адресу Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (т.I, а.с. 159).

Листом від 31.03.2013 року за вих. № Г-3406-5-640/16 Начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України направлено до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України заяву та банківські реквізити стягувача для перерахування коштів, ОСОБА_1 та Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини повідомило про таке направлення (т.I, а.с. 187).

Службовою запискою Начальника Департаменту контролю за виконанням рішень, розгляду звернень громадян та юридичних осіб 24.03.2014року повідомлено Начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про не підтвердження перерахування належних ОСОБА_1 коштів (справедлива сатисфакція) та коштів за рішенням національного суду. Також повідомлено, що подальше виконання рішення суду буде організовано відповідно до вимог чинного законодавства. (т.I, а.с. 188).

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. складено вимогу № 15-348/16, якою відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. ст. 5, 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов'язано Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України провести дії, спрямовані на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечепоренко та інші проти України» № 72631/10 від 24.10.2013 року та сплати на користь ОСОБА_1 заборгованість (пеню) за несвоєчасне виконання рішення суду. (т. I, а.с. 196).

Перевіряючи оскаржувані дії (бездіяльність) відповідачів на відповідність положенням ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства Україн суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, врегульовані Законом України "Про виконання Рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. № 3477-ІV.

Так, статтею 7 Закону України "Про виконання Рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження. Неподання Стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.

Стаття 8 вказаного Закону передбачає, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.10 Закону України «про виконання рішень та застосування Європейської практики з прав людини», з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, а саме, відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606 обов'язок щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" покладено на державну виконавчу службу.

Стаття 1 Закону № 606 визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В свою чергу, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ст.11 Закону).

Відповідно до Положення "Про Державну виконавчу службу України", затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 385/2011, Державна виконавча служба України здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями (п.п.6 п.4 Положення). Саме на органи Державної виконавчої служби законодавчо покладені обов'язки на проведення дій щодо оперативного виконання відповідного рішення Європейського суд з прав людини.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, у тому числі матеріалами виконавчого провадження, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України після відкриття виконавчого провадження 21.11.2013 року вжито усіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд також відзначає, що конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей нормативно - правових актів та законодавства України, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у Державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007р. № 408.

Однак, як з'ясовано судом під час розгляду справи, підтверджується матеріалами справи, Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, після отримання копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2013 року, заяви та банківських реквізитів стягувача, вжито встановлених чинним законодавством заходів щодо виконання стосовно ОСОБА_1 рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року у справі № 72631/10 «Нечепоренко та інші проти України».

Отже, права позивача на повне відшкодування витрат та отримання справедливої сатисфакції, визначених у судовому рішенні Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року не порушені.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України на його користь 10000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" містяться посилання на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пленум (п. 9 постанови) також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підставі наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом не встановлено, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду.

За таких обставин на переконання суду позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст..ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: /підпис/ Кафарський В.В.

Судді: /підпис/ Черепій П.М.

/підпис/ Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 03.06.2015 року.