Справа № 22-а-20884/11
Суддя: Ляховська І. Є.
Дата ухвалення: 2011-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 10.3.2 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ляховська І.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ляховської І.Є.,

суддів: Барильської А.П., Карнаух В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу на постанову Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання неправомірними дій посадових осіб, зобовязання вчинити дії з перерахунку та виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання неправомірними дій посадових осіб, зобовязання вчинити дії з перерахунку та виплати щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, посилаючись на те, що відповідач, в порушення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії ті інваліду третьої групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2006, 2007, 2008, 2009 роки та щорічну одноразову допомогу до дня 5 травня за 2006, 2007, 2008, 2009 роки не в повному обсязі. Тому просив суд визнати неправомірними та такими, що обмежують його конституційні права, дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу, які не повідомили його у 2006, 2007, 2008 та 2009 році, що нарахування йому щорічної одноразової допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, проводилась з урахуванням виплат згідно Закону України «Про державний бюджет України», а не у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, поновити його права щодо отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення довічно згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з 01 січня 2006 року, визнати дії посадових осіб відповідача такими, що порушили Конституцію України, Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо нарахування йому щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та звузили його конституційні права , що призвело до погіршення здоровя та втрати грошових виплат за 2006 рік в сумі 1310 грн.; за 2007 рік в сумі 1510 грн.; за 2008 рік в сумі 1970 грн.; за 2009 рік в сумі2410 грн., а всього на суму 7200 грн., стягнути з відповідача недоотриману грошову допомогу на оздоровлення в сумі 7200 грн. та стягнути з відповідача компенсацію за своєчасно не отриману допомогу на оздоровлення в сумі 7200 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2009 року позовні вимоги задоволені частково, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2006, 2007, 2008, 2009 роки, з урахуванням сум, що ним отримані, у відповідності з вимогами встановленими ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку чотирьох законодавчо визначених мінімальних заробітних плат на відповідний період.

В апеляційній скарзі відповідач УПСЗН ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, відповідач вважає, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 90 грн. виплачено правомірно у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року, якою й визначено порядок застосування ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, судом залишено поза увагою, що головним розпорядником коштів державного бюджету є Міністерство праці та соціальної політики України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга УПСЗН підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС, та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії й перебуває на обліку у відповідача. У 2006, 2007, 2008 та 2009 роках позивач отримав по 90 грн. щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання у 2006, 2007, 2008 та 2009 роках ним приписів ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення прав позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії на своєчасне нарахування та отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідну суму на його користь.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині задоволення позовних вимог за 2006, 2007, 2008 роки, з наступних підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС третьої категорії у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

Як вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради № 23/01-25/1392 від 14.04.2009 року, наданої відповідачем (а.с. 3-4), щорічна допомога на оздоровлення виплачена позивачу за 2006 рік у квітні 2006 року в розмірі 90 грн., за 2007 рік у лютому 2007 року в розмірі 90 грн., за 2008 рік у січні 2008 року в сумі 90 грн. за 2009 рік в сумі 90 грн., що не відповідає розмірам, які передбачені відповідно ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» дію абзацу другого, третього, четвертого, шостого та сьомого частини четвертої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. В цей період застосовувалась постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам третьої групи складає 90 грн.

Пунктом 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія ст. 48 вищевказаного Закону на 2007 рік була зупинена.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачене п.30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнане неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 09 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У 2008 році згідно п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в наступній редакції, а саме: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був визнаний неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому в даному випадку права позивача відповідачем не були порушені, а допомога виплачена згідно вимог Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про необхідність відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог за 2009 рік.

Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, встановивши, що позивач отримав допомогу на оздоровлення у 2009 році в розмірі 90 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», норма якої підлягала застосуванню до спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно визнав протиправність дій відповідача при виплаті вказаної допомоги за 2009 рік.

У звязку з чим доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду третьої групи в розмірі 90 грн., який визначений п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року, є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи УПСЗН стосовно того, що останнє є неналежним відповідачем у справі, оскільки п.4 Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005р., визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким в даному випадку є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, на обліку в якому перебуває позивач.

За таких обставин постанова суду в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 .М. недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2006, 2007, 2008 роки, з урахуванням сум, що ним отримані, у відповідності з вимогами встановленими ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку чотирьох законодавчо визначених мінімальних заробітних плат на відповідний період підлягає скасуванню з ухваленням ч. 4 ст. 202 КАС України, нової постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині постанову суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 вересня 2009 року в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2. недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2006, 2007, 2008 роки, з урахуванням сум, що ним отримані, у відповідності з вимогами встановленими ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку чотирьох законодавчо визначених мінімальних заробітних плат на відповідний період скасувати, та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_3