Справа № 2а-0870/8749/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/21235/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Муравйова О.В.

Рибченка А.О.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Сєтова М.О.

відповідача: Українська Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року

у справі № 2а-0870/8749/11

за позовомВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
проскасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Запоріжжяобленерго») звернулось з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі по тексту - відповідач, СДПІ) про скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2013 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року апеляційну скаргу СДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ВАТ «Запоріжжяобленерго», посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу СДПІ залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2010 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» подано до СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2010 року, в якій визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 7764514 грн. з граничним строком сплати до 30.12.2010 року включно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що СДПІ проведено документальну невиїзну перевірку з питань своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за період з 30.12.2010 року по 21.06.2011 року, за результатами якої складено акт від 27.07.2011 року № 187/08-05/00130926.

В акті перевірки зокрема зазначено, що позивачем порушено пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та п. 57.1 ст. 57 Податковго кодексу України, а саме: узгоджені податкові зобов'язання по податковій декларації за листопад 2010 року в сумі 7764514 грн., та уточнюючих розрахунках № на суму 91 грн., № на суму 738 грн., № на суму 225 грн., № на суму 70 грн., подані 27.01.2011 року сплачено з затримкою більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, СДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.08.2011 року № , яким ВАТ «Запоріжжяобленерго» визначено податкове зобов'язання зі сплати штрафних санкцій у розмірі 1 552 903,80 грн.

За результатами адміністративного оскарження, зазначене податкове повідомлення-рішення податковими органами залишено без змін, а скарги позивача без задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 1.3 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Підпунктом 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4. пункту 4.1 статті 4 зазначеного закону для подання податкової декларації.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до вимог пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.

Згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично змінив призначення платежів, які були самостійно визначені ВАТ «Запоріжжяобленерго» у платіжних дорученнях при сплаті сум поточних податкових зобов'язань з ПДВ за листопад 2010 року (самостійно визначених позивачем у відповідній податковій декларації), а також за квітень 2011 року (частково) та травень 2011 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що суми платежів, якими позивач здійснював погашення грошових зобов'язань з ПДВ по декларації за листопад 2010 року, відповідач використав для часткового погашення податкового боргу ВАТ «Запоріжжяобленерго» з ПДВ, який виник на підставі постанови Верховного Суду України від 01.09.2009 року на загальну суму 37 809 687,5 грн.

Зазначеними діями відповідача фактично сплачені позивачем до бюджету поточні податкові зобов'язання з податку на додану вартість за листопад 2010 року були самостійно спрямовані (направлені) податковим органом на часткове погашення реально існуючого податкового боргу ВАТ «Запоріжжяобленерго» із цього податку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копій платіжних доручень (від 23.12.2010 року № 18172, від 24.12.2010 року № 18240, від 27.12.2010 року № 18280, від 28.12.2010 року № 18291, від 29.12.2010 року № 18322) з призначенням платежу: «податок на додану вартість за листопад 2010 року», ВАТ «Запоріжжяобленерго» своєчасно сплачено податкові зобов'язання на загальну суму 7 764 514 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року з граничним строком сплати до 30.12.2010 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.01.2011 у справі № 2а-0870/268/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 року, визнано протиправними дії СДПІ по розподілу коштів та зміні призначення платежів, визначених ВАТ «Запоріжжяобленерго» в платіжних дорученнях, якими позивач сплатив податкові зобов'язання за листопад 2010 року.

Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про доведеність своєчасної сплати позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за листопад 2010 року та неправомірності дій СДПІ щодо самостійного перенаправлення платежів на погашення податкового боргу ВАТ «Запоріжжяобленерго», який виник раніше.

Колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді О.В. Муравйов
А.О. Рибченко