Справа № 819/525/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

819/525/14-a

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/525/14-a

03 червня 2015 р.

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого – судді Чепенюк О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Зборівської центральної районної лікарні про зобов’язання виконати вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Тернопільській області звернулася до суду з адміністративним позовом до Зборівської центральної районної лікарні, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29 травня 2015 року (а. с. 47-48), просила зобов’язати Зборівську центральну районну лікарню виконати пункт 2 вимоги Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року № 19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією», а саме:

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на третій квартал 2013 року Тернопільською об’єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Зборівської центральної районної лікарні за період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2013 року, про що складено акт ревізії від 13 листопада 2013 року № 17-22/270.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2014 року провадження в цій справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 819/40/14-а за позовом Зборівської центральної районної лікарні до Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправним та скасування пунктів 2, 4 вимоги від 02 грудня 2013 року №19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією», а в подальшому поновлено провадження у справі згідно з ухвалою суду від 03 червня 2015 року.

Представник позивача у судове засідання не прибув, проте подав до суду клопотання від 03 червня 2015 року про розгляд справи за його відсутності (а. с. 50).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення - повістки про виклик до суду (а. с. 46), причини неприбуття до суду представника не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно з частиною шостою статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, судовий розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що Тернопільською об’єднаною державною фінансовою інспекцією відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на третій квартал 2013 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Зборівської центральної районної лікарні за період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2013 року, про що складено акт ревізії від 13 листопада 2013 року № 17-22/270 (а. с. 10-15).

Також судом встановлено, що Зборівською центральною районною лікарнею оскаржено до Тернопільського окружного адміністративного суду пункти 2, 4 вимоги Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року № 19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень виявлених ревізією Зборівської центральної районної лікарні».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 819/40/14-а (а. с. 28-29), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року (а. с. 43-44), адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 2 вимоги Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року №19-17-13-14/2153 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією», в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, станом на 03 червня 2015 року є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року №19-17-13-14/2153, зобов’язання виконати яку є предметом в даній адміністративній справі.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи положення частини першої статті 72 КАС України та обставини, встановлені постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 819/40/14-а, щодо протиправності пункту 2 вимоги Тернопільської об’єднаної державної фінансової інспекції від 02 грудня 2013 року №19-17-13-14/2153, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов’язання відповідача виконати даний пункт вимоги, в зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на норми Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 щодо повноважень органу державного фінансового контролю, які узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 2939-XII), якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, то вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Така правова позиція щодо застосування наведених вище норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 28 жовтня 2014 року, 21 квітня 2015 року (справи № 21-462а14, № 21-69а15).

Отже, за вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до переконання, що викладені в позовній заяві доводи є необґрунтованими, а позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 71, 72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Зборівської центральної районної лікарні про зобов’язання виконати вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.