Справа № 569/20579/14-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Тимощук О.Я.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"03" червня 2015 р. Справа № 569/20579/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "28" квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду питань, повязаних з встановленням статусу згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому №1197.21 від 14 квітня 2014 року.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 20 січня 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 Останній з 15 серпня 1992 року проходив військову службу в управлінні Служби безпеки України в Рівненській області та загинув при виконанні обов'язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено довідкою УСБУ в Рівненській області № 67/17/111 від 08.06.2010 року (а.сп.4).

У жовтні 1997 року УСБУ в Рівненській області ОСОБА_3 було видано «Посвідчення члена сім'ї загиблого», а 31 серпня 2010 року управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому видано нове посвідчення серії НОМЕР_2, у зв'язку з втратою попереднього. Згідно даного посвідчення ОСОБА_3 мала право на пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.сп.7,48).

14 квітня 2014 року комісію з розгляду питань, пов'язаних з встановленням статусу згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому ( виписка з протоколу) прийняло рішення про встановлення її неналежності до осіб на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту". Визнано недійсним посвідчення «Посвідчення члена сім'ї загиблого» з подальшим вилученням та припинено з 01.05.2014 року пільги передбачені вищезазначеним законом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має право на пільги, передбачені ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про визнання недійсним посвідчення «Посвідчення члена сім'ї загиблого» з подальшим його вилученням.

Колегія суддів вважає такий висновок обгрунтованим, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.27 Закону України «Про Службу безпеки України» військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також, членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч.6 ст.18 вказаного Закону передбачено, що вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 з 15 серпня 1992 року проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області та загинув при виконанні обов'язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відтак, позивач, як вдова загиблого військовослужбовця, має право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Що ж до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то цей закон визначає правовий статус ветеранів війни та спрямований на забезпечення належних умов для їх життєзабезпечення.

Згідно із п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім'ї, зокрема, військовослужбовців, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Статтями 6 та 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій та інвалідів війни.

Суд вірно зазначив, що віднесення особи до учасників бойових дій чи інваліда війни відповідно до ст. 6, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зазначений висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 30.09.2014 року та 20.01.2015 року (справи №21-239а14 та №21-528а14).

Суд першої інстанції з'ясував, що служба ОСОБА_5 в управлінні Служби безпеки України не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби в контексті ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій та конфліктів), а тому він не є ветераном війни.

Доказів на спростування вищевказаного позивачем не було надано ні в суді першої інстанції, а ні в ході апеляційного розгляду справи.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду про те, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на ОСОБА_3, а тому вона не має право на пільги, передбачені ст.15 цього закону. Відповідачем правомірно прийнято рішення про встановлення її неналежності до осіб на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту", визнано недійсним посвідчення «Посвідчення члена сім'ї загиблого» з подальшим його вилученням та припинено пільги, передбачені вищезазначеним законом.

Крім цього, позивач має право користуватися іншими пільгами, що визначені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки є вдовою загиблого військовослужбовця.

Суд першої інстанції дослідив представлені докази, надав їм належну правову оцінку, з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи та зробив обгрутнований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "28" квітня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

представнику позивача ОСОБА_6, АДРЕСА_2

3- відповідачу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради вул.Соборна,12,м.Рівне,33028

- ,