Справа № 813/1220/13а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Справа № 876/7945/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представника позивача Золотого Я.М.,

представника третьої особи Нички Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу державної фінансової інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі за позовом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради до державної фінансової інспекції у Львівській області, начальника державної фінансової інспекції у Львівській області ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівське комунальне автотранспортне підприємство № 1 про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати вимоги державної фінансової інспекції у Львівській області (далі - ДФІ) від 11.01.2013 року № 06-15м/226 «Про обов'язкові вимоги за результатами позапланової ревізії»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника ДФІ від 15.01.2013 року № 2 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі № 813/1220/13-а позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ДФІ просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог Департаменту.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за зверненням СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2012 року ДФІ було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Департаменту за період з 01.01.2011 року по 01.01.2012 року в ході розслідування кримінальної справи, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, якою встановлено порушення, відображені в акті ревізії від 07.12.2012 року № 06-24/01.

Під час ревізії виявлено операції, проведені з порушенням чинного законодавства, а саме протягом січня-лютого 2011 року в порушення п. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), п. 5-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок № 256), п. 8 ст. 78 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Департаментом за рахунок коштів субвенції проводилось покриття втрат доходів Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 (далі - ЛК АТП № 1), чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на загальну суму 590 020,45 грн.

За наслідками ревізії Департаменту листом від 11.01.2013 року № 06-15м/226 було пред'явлено обов'язкові до виконання вимоги з приводу відображення дебіторської заборгованості по загальному фонду державного бюджету на вказану суму, проведення претензійно-позовної роботи з ЛК АТП № 1 щодо повернення коштів та прийняття до відома факту застосування фінансової санкції у вигляді безспірного вилучення коштів з місцевого бюджету з обов'язковим поверненням їх до державного бюджету.

Висновок суду першої інстанції з приводу відсутності у ДФІ права скеровувати позивачеві вимоги, оскільки ревізія проводилася за зверненням правоохоронного органу з метою встановлення об'єктивної істини по кримінальній справі, є безпідставним.

Щодо виявленого під час ревізії порушення, апелянт наполягає на тому, що п. 1 ст. 102 БК України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 цього Кодексу (до видатків, що здійснюються з бюджетів обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідний порядок встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок № 256).

Відповідно до п. 5-1 Порядку № 256 підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних програм головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспортних підприємств та інших джерел відповідно до законодавства), а саме: б) втрати доходів транспортних підприємств, зумовлені заниженими тарифами на послуги з перевезень; в) видатки, що не входять до компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законами України.

Для перевірки підтвердження потреби в асигнуваннях Департаментом представлено лист (розрахунок) ЛК АТП №1 від 28.12.2010 року №259/02, у якому міститься пропозиція щодо виділення коштів на відшкодування втрат від перевезення пільгових категорій громадян на підставі розрахунку, відповідно до якого величина субвенції розрахована без врахування фактичного коефіцієнта співвідношення безоплатних пасажирів, рекомендованого обласним статуправлінням, в розмірі 0,41.

Відповідно до п. 8.1 Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 27.05.1996 року № 150 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.05.1996 року № 258/1283, кількість перевезених пасажирів, які користуються правом безоплатного проїзду у громадському транспорті, визначають за формулою:

0 безпл. = 0 платн. х К, де,

0 платн. - кількість платних пасажирів, тис;

0 безпл. - кількість безплатних пасажирів, тис;

К - коефіцієнт співвідношення кількості безплатних і платних пасажирів у загальному обсязі перевезень пасажирів для підприємств громадського транспорту.

Пунктом 8.2. цієї ж Інструкції передбачено, що розрахунки значень коефіцієнтів співвідношення «безплатних та платних пасажирів» за видами сполучення для підприємств громадського транспорту (автобусних, тролейбусних, трамвайних) виконують регіональні управління статистики один раз на рік на підставі даних діючої державної статистичної звітності та встановленої середньомісячної частоти поїздок окремих категорій громадян з правом безоплатного проїзду у громадському транспорті за видами сполучення.

Однак, ЛК АТП №1 величина субвенції розрахована з врахуванням кількості робочих днів, кількості автобусів, довжини маршруту, пасажиромісткості автобусів, запланованої кількості рейсів та вартості 1 місце/кілометра на загальну суму 3276504,00 грн. для обслуговування маршрутів № 3,5 на 2011 рік.

Ухвалою Львівської міської ради від 06.01.2011 року № 116 за КТКВК 170102 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян» на 2011 рік передбачено кошти для компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в сумі 3276500,00 грн. (одержувач коштів - ЛК АТП №1).

Департаментом проведено виплат в сумі 590020,45 грн., оскільки на підставі ухвали Львівської міської ради від 29.12.2011 року № 1062 «Про внесення змін до міського бюджету м. Львова на 2011 рік» Департаменту зменшено поточні видатки по КТКВК 170102 «Компенсаційні виплати на компенсаційні виплати пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян» на загальну суму 2473686.55 грн.

Відсутність ведення фактичного обліку пільгових пасажирів у ревізійному періоді підтверджено позаплановим контрольним заходом у ЛК АТП №1, проведеним на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2012 року (акт від 07.12.2012 №06-24/29).

Укладеними між Департаментом та ЛК АТП № 1 договорами від 08.09.2008 року № 198П/І (маршрут № 5), 28.02.2011 року № 23 П/т (маршрут № 3 ), 28.02.2011 року № 22 П/т (маршрут № 1) передбачено, що перевізник здійснює обілечування пасажирів відповідно до вимог чинного законодавства та встановлених тарифів, веде облік виручки за перевезення пасажирів на маршруті, подає замовнику інформацію за звітний місяць про фактично виконану транспортну роботу, кількість перевезених пасажирів та величину доходів, одержаних від перевезення пасажирів на маршруті, несе відповідальність за їх достовірність і повноту; замовник здійснює відповідний контроль.

Під час ревізій ЛК АТП №1 та Департаменту проведено перевірку правильності визначення потреби в коштах за проведені пільгові перевезення у січні-лютому 2011 року, представленої підприємством Департаменту до оплати у формі актів виконаних робіт. За вказаний період виручка ЛК АТП №1 становила 387172,00 грн., подано Департаменту актів виконаних робіт в загальній сумі 632375,0 грн. (тобто на 245 203,0 грн. або 163,3% більше), водночас потреба коштів з врахуванням коефіцієнта співвідношення кількості безплатних і платних пасажирів у загальному обсязі перевезень пасажирів для підприємств громадського транспорту мала становити 158 740,50 грн. (фактична виручка в сумі 387172,0 грн. х коефіцієнт 0,41), що на 473634,48 грн. менше, ніж вказано в актах виконаних робіт, оплачених Департаментом.

Департаментом представлено довідки ЛК АТП № 1 про доходи від перевезень в розрізі маршрутів № 5, № 1, № 3 з січня по травень 2011 року, в яких зазначається кількість платних та пільгових пасажирів та розмір фактичної виручки.

При цьому, у довідці про доходи від перевезень за січень 2011 року на маршруті № 5, представленій ЛК АТП №1 Департаменту листом від 16.02.2011 № 36/02, вказано розмір фактичної виручки, отриманої від перевезень маршрутом № 5 (маршрути № 1 та № 3 у січні 2011 року не проводили вказані перевезення) в сумі 74846,00 грн., кількість платних пасажирів - 74846, пільгових - 71852 (що становить 96,0% від кількості платних пасажирів), а в акті виконаних робіт за січень 2011 року від 21.03.2011 № 1 встановлена сума для отримання компенсаційних виплат в розмірі 185 894,00 грн. (що становить 248,4% від отриманої виручки).

Аналогічно у лютому 2011 року підприємством фактично отримано виручку в розмірі 312326,0 грн. (в т.ч. від виконання перевезень на маршруті №1 121893,00 грн., маршруті № 3 - 95444,00 грн., маршруті № 5 - 94989,00 грн.), а Департаменту надано актів виконаних робіт за перевезення пільгових категорій громадян на загальну суму 446481,00 грн. (в т.ч. по маршруту № 5 - 149212,00 грн., маршруту № 1 - 182557,00 грн., маршруту № 3 - 114712,00 грн.), що становить 143,0 % від отриманої виручки.

В свою чергу, з 01.02.2011 тариф за проїзд у міських автобусах загального користування, що працювали у режимі «Експрес» та «Маршрутне таксі» збільшено з 1,75 грн. до 2.0 грн., а ЛК АТП №1 протягом січня-лютого 2011 року здійснювало перевезення громадян у «Звичайному режимі» за тарифом 1,0 гривня.

Враховуючи наведене, внаслідок застосування даного тарифу, за рахунок коштів субвенції з Державного бюджету України у січні-лютому 2011 року Департаментом фактично здійснювалось покриття збитків за результатами фінансово-господарської діяльності ЛК АТП №1.

Методики розрахунку суми компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян при користуванні пасажирським транспортом автотранспортних підприємств для м. Львова Департаментом ДФІ не представлено.

Таким чином, ревізією встановлено, що за рахунок коштів субвенції Департаментом здійснювалось покриття втрат від ведення фінансово-господарської діяльності ЛК АТП №1, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на загальну суму 590020,45 грн.

Отже, вимога ДФІ від 11.01.2013 № 06-15м/226, яку скеровано відповідно до п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939), є законною та підлягає обов'язковому виконанню згідно із ст. 15 цього Закону.

Представники позивача та третьої особи у ході апеляційного розгляду заперечили обґрунтованість доводів апелянта, просили залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідачів на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позову Департаменту, суд першої інстанції виходив із того, що виходячи з приписів Закон № 2939, Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 (далі - Порядок проведення інспектування) матеріали ревізій, призначених за зверненням правоохоронного органу, передаються до правоохоронних органів.

Так як судом встановлено проведення ревізії у позивача на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2012 року, винесеної за зверненням правоохоронного органу з метою встановлення об'єктивної істини по кримінальній справі №141-0996 порушеній за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, то відповідач відповідно до положення п. 48 Порядку проведення інспектування мав передати матеріали ревізій у визначені в п. 46 цього Порядку строки до правоохоронного органу і не мав права скеровувати позивачеві вимоги, оскільки скерування таких вимог зумовило звернення позивача до суду для їх оскарження і може мати вплив на розслідування кримінальної справи.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, лише частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Держфініспекцію визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 2 Закону № 2939).

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (пункт 2 Порядку проведення інспектування).

За правилами пунктів 45, 46 зазначеного Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Таке правило відповідає положенням ст. 10 Закону № 2939, п. 7 якої закріплює право контролюючого органу пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів.

Пунктом 48 Порядку проведення інспектування, передбачено, що у разі проведення ревізії на підставі звернення правоохоронних органів матеріали таких ревізій у визначені в п. 46 цього Порядку строки передаються до правоохоронних органів. Про результати розгляду матеріалів ревізії (крім проведених за порушеними кримінальними справами) правоохоронні органи повідомляють контролюючому органу протягом 10 робочих днів після прийняття відповідного рішення.

Порядок взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, затверджений на виконання Закону № 2939 та Порядку проведення інспектування наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішній справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України від 19 жовтня 2006 року № 346/1025/685/53, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1166/13040, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Порядок взаємодії), розмежовує дві форми взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та правоохоронними органами в процесі виконання покладених на ці органи завдань, з'ясуванні питань фактів порушень законодавства у фінансово-господарській діяльності підконтрольних установ. По-перше, це проведення контролюючим органом самостійно ревізій за зверненнями правоохоронних органів (порядок призначення і організації врегульований в розділі 2, пункти 2.1-2.12 цього Порядку); і по-друге - залучення працівників контролюючого органу за зверненнями правоохоронних органів для участі в перевірках як спеціалістів (розділ 3, пункти 3.1-3.2 Порядку взаємодії).

При цьому в абзаці 8 п. 3.1 Порядку взаємодії встановлено, що лише у випадках (за матеріалами) участі працівників контролюючого органу як спеціалістів у перевірках, що проводилися правоохоронними органами, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів контролюючим органом не направляються, заходи щодо стягнення в судовому порядку коштів або припинення бюджетного фінансування і кредитування у випадках, передбачених статтею 11 Закону № 2939-XII, не вживаються, протоколи про адміністративне правопорушення не складаються.

У випадку проведення ревізії за зверненням правоохоронного органу абз. 4 п. 5.4 Порядку взаємодії прямо встановлює обов'язок контролюючого органу при передачі ревізійних матеріалів в листі до органу, який запитував інспектування, зазначити, які заходи для усунення порушень законодавства та відшкодування матеріальної шкоди (збитків) ужито контролюючим органом та керівництвом об'єкта контролю.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що передбачене у п. 48 Порядку проведення інспектування і п. 5.2 Порядку взаємодії правило, за якого при проведенні ревізії на підставі звернення правоохоронного органу матеріали ревізії передаються до правоохоронного органу, не позбавляє контролюючий орган можливості реалізації визначеного п. 7 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939 права направляти за результатами проведених ревізій загальнообов'язкові для виконання вимоги керівництву підконтрольних установ з метою усунення виявлених порушень законодавства, порядку ефективного використання коштів і майна, належного державі чи територіальним громадам, забезпечення чого є метою діяльності цих органів згідно з положеннями ст. 2 цього Закону.

Разом із тим, Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пп. 4 п. 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону № 2939, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, ДФІ пред'явила оскаржувані вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого позовних вимог Департаменту у цій частині.

Щодо позовних вимог Департаменту про визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника ДФІ від 15.01.2013 року № 2 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами» апеляційний суд зазначає таке.

Пунктом 1 ст. 102 БК України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (до видатків, що здійснюються з бюджетів обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. «б» п. 5-1 Порядку № 256 підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних програм головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспортних підприємств та інших джерел відповідно до законодавства) втрати доходів транспортних підприємств, зумовлені заниженими тарифами на послуги з перевезень.

Під час перевірки ДФІ було встановлено, що на підставі ухвали Львівської міської ради від 06.01.2011 №116 за КТКВК 170102 «Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян» на 2011 рік передбачено кошти для компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в сумі 3276500,0 грн. (одержувач коштів - ЛК АТП №1) і Департаментом було проведено виплат в сумі 590020,45 грн.

Відтак, ревізією встановлено, що за рахунок коштів субвенції Департаментом здійснювалось покриття втрат від ведення фінансово-господарської діяльності ЛК АТП №1.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 117 БК України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу може застосовуватися такий захід впливу, як зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що у відповідача були належні правові підстави для прийняття оспорюваного розпорядження від 15.01.2013 року № 2 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами», а отже відповідні позовні вимоги Департаменту були задоволені судом першої інстанції помилково.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної фінансової інспекції у Львівській області задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі № 813/1220/13-а та прийняти нову, якою у задоволенні позову департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 28 травня 2015 року.