Справа № 2а-175/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/19013/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Києво-Святошинського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою Києво-Святошинського районного центру зайнятості на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2012 року Києво-Святошинський районний центр зайнятості (далі - центр зайнятості) звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення переплаченої допомоги по безробіттю, у зв'язку з виявленням факту помилки при нарахуванні в розмірі 1800 грн. В обґрунтування позовних вимог центр зайнятості посилався на відмову відповідача повернути у добровільному порядку суму спірної переплати та на вимоги статті 36 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-ІІІ).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі центр зайнятості, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарг з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що підстав для застосування статті 36 Закону № 1533-ІІІ до спірних правовідносин сторін немає.

Суди встановили, що з 26 березня 2010 року відповідач отримувала допомогу по безробіттю. На період з 20 липня по 4 серпня 2010 року відповідачу призначена допомога на період професійного навчання, а 5 серпня 2010 року виплата допомоги на період професійного навчання була припинена та поновлено виплата допомоги по безробіттю, яка 17 серпня 2010 року припинена у зв'язку з закінченням строку виплати. Після чого центром зайнятості за результатами перевірки інформаційно-аналітичною програмою виявлено помилку при нарахуванні одноразової допомоги по безробіттю відповідачу на суму 1800 грн.

Так, пунктом 8 частини першої статті 31 Закону № 1533-III передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Відповідно до підпунктів 1, 4 пункту 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Проходження професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості (з дня початку занять);

Суди дійшли правильного висновку, що обставин, які б вказували на умисне невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків та/або зловживання нею своїх прав щодо соціального забезпечення не встановлено. Натомість переплата допомоги відповідачу здійснена внаслідок помилки, допущеної саме центром зайнятості, що не може слугувати підставою для застосування статті 36 Закону № 1533-ІІІ до спору сторін.

У відповідно до частини статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належних і допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, і таких не встановлено судами попередніх інстанцій, суди дійшли правильного висновку про відмову в позові.

Тому, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Києво-Святошинського районного центру зайнятості відхилити, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало