Справа № 813/145/15
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 876/3496/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Гудима Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області про визнання протиправною відмову і зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області в якому просив визнати протиправною відмову начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області в наданні повної, достовірної та зрозумілої інформації на запит від 26.12.2014 року та зобов'язати останнього надати повну, достовірну та зрозумілу інформацію на згаданий запит.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною відмову начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області Юдицького Петра Леонідовича в наданні повної інформації на запит ОСОБА_1 від 26.12.2014 року та зобов'язано останнього надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 26.12.2014 року в строк, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації», у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції начальник відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головний архітектор Турківського району Львівської області оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова ухвалена з неправильним та неповним дослідженням доказів, неправильним та неповним встановленням обставин у справі та неправильним застосування норм права, не відповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими

В апеляційній скарзі зазначає, що судом в оскаржуваній постанові вказано, що відповідачем не надано повної відповіді на запит позивача, оскільки відповідач не дає чітких (дослівних) відповідей на питання, які сформульовані позивачем у його запиті.

Проте таких висновків суд допустився внаслідок неповного дослідженням доказів та внаслідок порушення ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так як запит ОСОБА_1 № 1 не відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не містить зазначення виду, назви, реквізити чи змісту документів, щодо яких зроблено запит, а загальний опис інформації у вигляді запитань є неточним, неповним.

Вказані вимоги закону суд залишив поза увагою.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

На виконання пункту 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», начальником відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації Львівської області була надана запитувачу достовірна, точна та повна інформація на запит № 1 від 26 грудня 2014 року.

Внаслідок порушення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», ч. 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», пунктів 4.1-4.4, 4.7, 4.9 - 4.20 Положення про управління (відділ) Держземагенства у районі, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 р. № 258 судом зазначається в оскаржуваній постанові, що відповідач у відповіді на запит не покликався на причини, які у встановленому Законом порядку обмежували би доступ до запитуваної інформації, не вказав чи відноситься інформація до категорії інформації з обмеженим доступом і чому, не вказав, де знаходиться така інформація, тобто не виконав свої обов'язки щодо надання повної відповіді на запит, відповідно до поставлених позивачем питань.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи, грунтуються на неповному дослідженні доказів.

Суд залишив поза увагою пояснення відповідача, згідно яких ОСОБА_1 у поданому запиті просив надати належним чином завірені копії документів, які підтверджували звернення ОСОБА_3 до головного архітектора, проте такі документи містять персональні дані, які є об'єктом захисту.

Згідно Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, персональні дані є об'єктами захисту. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних, яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

ОСОБА_3 згоди на розголошення персональних даних не надавала.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року у справі щодо офіційного тлумачення статтей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» (справа К.Г. Устименка), частину четверту статті 23 Закону України «Про інформацію» треба розуміти так, що забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Внаслідок порушення судом ч. 1 п. 1 ст. 22 Закону Україна «Про доступ до публічної інформації», суд зобов'язав відповідача надати інформацію, в тому числі і ту, якою відповідач не володіє і не зобов'язаний володіти відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством.

Нормою ч. 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

У відповіді на запит, начальником відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації Львівської області було правомірно роз'яснено ОСОБА_1, що не володіє інформацією викладеною в пункті 28 запиту, така не відноситься до компетенції відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації Львівської області. Це є компетенцією відділу Держземагенства у Турківському районі.

Як вбачається із запитань, викладених в пункті 28 запиту, такі стосуються сфери використання і охорони земель, які знаходяться на території села Коритище Турківського району Львівської області, здійснення землеустрою, моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру.

Пунктами 4.1-4.4, 4.7, 4.9-4.20 Положення про управління (відділ) Держземагенства у районі, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства Украйни 10.05.2012 р. № 258 врегульовано, що розпорядником такої інформації є управління (відділ) Держземагенства у районі, а не начальник відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головний архітектор Турківського району Львівської області.

На підставі вище викладеного просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2014 року позивач в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області Юдицького Петра Леонідовича з запитом про надання публічної інформації. Листом від 31.12.2014 року № 60 відповідачем була надана відповідь на його запит від 26.12.2014 року.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно зазначено, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації визначені ст. 3 згаданого Закону згідно п. 1 ч. 1 цієї статті право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Пунктом 2 ст. 5 цього ж Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація, відповідно до ч. 2 вказаної статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 та ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною 1 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону, а згідно ч. 4 вказаної статті у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Окрім того, згідно з ч. 3 цієї ж статті розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції надавши оцінку вказаним нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та змісту запиту і відповіді, прийшов до правильного висновку, що відповідачем не надано повної відповіді на запит позивача, оскільки відповідач не дає чітких (дослівних) відповідей на питання, які сформульовані позивачем у його запиті. Відповідач у відповіді на запит не покликався на причини, які у встановленому Законом порядку обмежували би доступ до запитуваної інформації, не вказав чи відноситься інформація до категорії інформації з обмеженим доступом і чому, чи запитувався дозвіл особи, якої стосується інформація на її оприлюднення, не вказав, де знаходиться така інформація, тобто не виконав свої обов'язки щодо надання повної відповіді на запит, відповідно до поставлених позивачем питань. На частину питань позивача відповідь не надана взагалі.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови відповідача в наданні повної інформації на запит та зобов'язання відповідача надати повну інформацію на запит позивача від 26.12.2014 року в строк, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо вимог про визнання протиправною відмови в наданні достовірної та зрозумілої інформації та відповідно зобов'язання відповідача надати достовірну та зрозумілу інформацію суд першої інстанції підставно відмовив, оскільки відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Наявні в матеріалах справи докази не доводять і не встановлюють, що надана відповідачем відповідь на запит позивача є недостовірною інформацією, а тому, визнавати протиправною відмову в наданні достовірної інформації суд підставно відхилив.

Щодо надання зрозумілої інформації, то суд правильно вважав, що Закон не містить такого визначення поняття зрозуміла інформація, та відповідно й не містить зобов'язання володільця інформації в наданні зрозумілої інформації. У разі якщо з тих чи інших підстав інформація для утримувача відповіді не є зрозуміла, запитувач вправі звернутися за роз'ясненням або тлумаченням до запитуваної сторони.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано позовні вимоги задовольнив частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу начальника відділу містобудування та архітектури Турківської районної державної адміністрації, головного архітектора Турківського району Львівської області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі № 813/145/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Л.Я.Гудим

Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2015 року