Справа № 22-а-21328/11
Суддя: Братіщева В. В.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.2 ( 4 ) Доповідач Братіщева Л.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

розглянувши у м. Кривому Розі в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради про поновлення строку звернення до суду, визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради (надалі УПСЗН ) про поновлення строку звернення до суду, визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії і на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. (надалі Закон) УПСЗН повинно виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплат.

Проте, відповідач у період 2007, 2008, 2009 років виплачував йому допомогу на оздоровлення не в повному обсязі.

Також, позивач зазначив, що є інвалідом 3 групи і відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому передбачено виплату щорічної разової допомоги до дня 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на ці обставини, просив суд поновити строк для звернення до суду, визнати протиправними дії УПСЗН стосовно відмови виплатити одноразово допомогу на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 роки і щорічну разову допомогу до дня 5 травня за 2007, 2008, 2009 роки та стягнути з УПСЗН на його користь недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки у розмірі 5810грн. і щорічну допомогу до дня 5 травня за 2007, 2008, 2009 року у розмірі -9015,42грн.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради стосовно відмови позивачу у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інлулецької районної у місті ОСОБА_2 ради нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2009 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням тих виплат, які були проведені позивачу у розмірі 2330грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права. Зокрема, суд помилково прийшов до висновку про відсутність у нього права на отримання щорічної одноразової допомоги до дня 5 травня.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування постанови суду та прийняття нової постанови у звязку із порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не взяв до уваги, що УПСЗН не може бути відповідачем по справі, оскільки є розпорядником коштів другого рівня і тому його можливо залучити по справі як третю особу, оскільки кошти за відповідними програмами надходять на рахунок головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації з Мінпраці України, а потім головне управління розподіляє фінансування по управлінням міст та районі.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що постановою КМУ від 12.07.2005р. за №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено розмір компенсації в сумі 90грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга УПСЗН підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання у 2009 році ним приписів ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення прав позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, на своєчасне нарахування та отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідну суму на його користь.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо отримання допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, суд першої інстанції виходив із неповажністю причин пропуску позивачем строку і відсутністю матеріально-правової підстави для задоволення позовних вимог за вказаний період.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування на 2007, 2008 та 2009 роки норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до письмової відповіді УПСЗН і довідки № 2298 від 07.07.2009 року, наданих відповідачем (а.с. 7, 8), щорічна допомога на оздоровлення виплачена позивачу за 2009 рік 21.01.2009 року в сумі 90грн. тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи те, що розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» складає 605 грн., то сума недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, з урахуванням проведених виплат, становить: 605грн. х 4 90 грн. = 2330 грн.

У звязку з чим, доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі 90 грн., який визначений п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи УПСЗН стосовно того, що останнє є неналежним відповідачем у справі, оскільки п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 936 від 20.09.2005 р. визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким в даному випадку є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, на обліку в якого перебуває позивач.

Доводи позивача в апеляційній скарзі щодо безпідставної відмови судом у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 року є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи убачається, що зазначена допомога на оздоровлення у 2007 року виплачена 19.02.2007р. та 30.01.2008р. за 2008 рік, тобто до ухвалення Рішень Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. та №10-рп/2008 від 22.05.2008р.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду про відмову ОСОБА_1 у виплаті щорічного одноразової допомоги до дня 5 травня.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічного до 5-го травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання разової грошової допомоги за 2009 рік у розмірах, які визначено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з наступних підстав.

У 2009 році розмір разової грошової допомоги, який визначено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не змінювався.

Отже, при нарахуванні разової грошової допомоги у 2009 році відповідач мав керуватися вимогами зазначеного Закону.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Таким чином, у 2009 році Кабінет Міністрів України мав право встановлювати розмір соціальних виплат, але лише таких соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір разової грошової допомоги, який передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначається залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, у 2009 році Кабінету Міністрів України не було надано право щодо встановлення розміру разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня інвалідам війни.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та, якою визначено розмір виплат разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку разової грошової допомоги, слід керуватися Законом (Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 18.03.2009р. №211).

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання відповідача виплатити йому щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня, як учаснику бойових дій за 2009 рік в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто семи мінімальних пенсій за віком підлягають задоволенню, оскільки йому відповідачем було виплачено зазначену допомогу у розмірі, передбаченому Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та постановою КМУ від 18.03.2009р. №211 в сумі 380,00 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 рік з ухваленням в цій частині нової постанови.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2009 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 рік скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради стосовно відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної одноразової допомоги до дня 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня, як учаснику бойових дій за 2009 рік в розмірі, передбаченому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично отриманих сум у цей період.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: