Справа № 210/4420/14-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4420/14-а
Провадження № 2-а/210/19/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

"20" травня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Чайкіної О.В., при секретарі - Куксенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного спеціаліста санітарно-гігієнічного відділу Криворізького міського управління головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області Швецова Ольга Миколаївна, Начальника відокремленого структурного підрозділу "Криворізьке міськрайонне управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області" головний лікар м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш Валерій Михайлович, третя особа КП "Кривбасводоканал" про визнання неправомірними дій посадових осіб та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом. В обґрунтування позову зазначав, що у липні 2014 р. начальником відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш Валерієм Михайловичем було винесено постанову № 66 про накладення штрафу, згідно якого позивача притягнуто до відповідальності за ст. 42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 408,00 гривень (надалі - оскаржувана постанова).

Позивач вважає дану постанову необґрунтованою та винесеною з порушеннями чинного законодавства України, оскілки під час складання постанови не дотримано вимоги КУпАП не з'ясовані і не доведені обставини які б підтверджували, що в діях позивача є ознаки проступку за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Твердження Відповідачів, що позивачем порушено п. 3.1., 3.3. ДСанПІН 2.2.4-10-171 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», ст. 18 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» є незаконними і не відповідають дійсності. Позивач вважає, що у відповідачів були відсутні підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, також порушено його право на захист; відсутні докази порушення саме позивачем санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм; а також Відповідачі діяли не у відповідності з вимогами встановленими законом при проведенні перевірки, тощо. У зв'язку з викладеним, позивач просив суд: визнати дії головного спеціаліста санітарно-гігієнічного відділу Криворізького міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області Швецової Ольги Миколаївни по складанню протоколу в справі про адміністративне правопорушення від 09.07.2014 р. - неправомірними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 66, від 14.07.2014р., складену начальником відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш Валерієм Михайловичем, згідно якої позивача було притягнуто до відповідальності за ст. 42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 408,00 гривен.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких вважають позовні вимоги безпідставними, та просять відмовити у їх задоволенні; розглянути справу за їх відсутності. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що при розслідуванні випадків захворюваності на вірусний гепатит А населення Довгинцівського району м. Кривого Рогу, було проведено санітарно-мікробіологічне дослідження. За результатами лабораторних досліджень виявлені загальні колі-форми (6-21 КУО/дм3, при нормі відсутні) та колі - фаги (50-350 БУО/дм3, при нормі відсутні). Дані мікробіологічні показники вказують на небезпечність в епідемічному відношенні якості питної води (п. 3.1., 3.3. ДСанПіН 2.2.4-10- 171 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», ст. 18. Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». В той же час по даним лабораторії КП «Кривбасводоканал» нестандартних проб води не спостерігалось (згідно наданих щомісячних інформацій до відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області»). Дані незалежної лабораторії відокремленого структурного підрозділу «Криворізький міський відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» свідчать про те, що на момент епідрозслідування проби питної води з осередків не відповідають мікробіологічним показникам. Підприємством ДПП «Кривбаспромводопостачання» здійснюється підготовка питної води перед подачею в розподільчу мережу КП «Кривбасводоканал». В результаті чого відбір проб питної води здійснювався також і з споруд ДПП «Кривбаспромводопостачання», а саме: з камери переключення (межа розподілу водоводів КП «Кривбасводоканал» і ДПП «Кривбапромводопостачання», сел. Довгинцево та резервуару чистої води Радушанського водоочисного комплексу ДПП «Кривбапромводопостачання». Відібрані проби питної води відповідають вимогам ДСанПіН 2.2.4- 171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною». Технічний стан мереж водопостачання в районі, на якому були зареєстровані випадки вірусного гепатиту «А», потребує оновлення, за даними КП «Кривбасводоканал» близько 50% їх є замортизованими. В районі осередків захворюваності було розташовано 3 кінцевих дільниці водогонів діаметром 100 мм, що суттєво впливало на якість питної води внаслідок застійного явища. Підприємством КП «Кривбасводоканал» при проведенні щорічних планових промивок дезінфекція водопровідних мереж не виконується, і лише в 2014 році в районі осередку ВГА у Довгинцівському районі була проведена дезінфекція 7715 п.м. мереж за пропозицією держсанепідслужби. Директор КП «Кривбасводоканал» був запрошений особисто телефонограмою від 09.07.2014. для вирішення питання щодо нестандартних проб питної води, відібраної з мереж водопостачання Довгинцівського району. Телефонограма передана на номер 92-27-19, прийняла - Шморгун. Розгляд справи відбувся 09.07.2014. о 11:00 в кабінеті начальника відокремленому структурному підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області». При цьому були присутні директор КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_2, юрист підприємства та начальник хіміко-бактеріологічної лабораторії даного підприємства. Протокол про порушення санітарних норм на директора КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_2 був складений 09.07.2014. в його присутності в відокремленому структурному підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», що не заперечує п.2.6. Наказу №64 від 14.04.1995р. «Про затвердження інструкції про порядок накладання і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства». На підставі протоколу про порушення санітарних норм згідно з вищевказаним наказом №64 від 14.04.1995р. начальником відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайоне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» була винесена постанова про накладення штрафу за порушення санітарного законодавства №66 від 14.07.2014. яка була вручена особисто директору в його кабінеті та підписана після розгляду юристом підприємства.

Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, що відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності в порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Правовідносини щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення санітарного законодавства врегульовані Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII (далі - Закон № 4004-ХІІ), Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року за № 2918-III (надалі Закон № 2918-ІІІ), Інструкцією про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, затв. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 квітня 1995 року N 64 (далі - Інструкція № 64), тощо.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінюючи відповідно до ст. 159 КАС України, всебічно, повно, об'єктивно докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених у судовому засіданні наступних фактичних даних.

Судом встановлено, що згідно протоколу про порушення санітарних норм, складеного головним спеціалістом санітарно-гігієнічного відділу Криворізького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області Швецовою О.М. 09 липня 2014 року, слідує, що при розгляді результатів санітарно-мікробіологічних досліджень питної води № 4961, 4959 від 23.06.2014р.; № 5059, 5060 від 26.06.2014 р.; № 6189, 6192, 6197, 6198, 6199, 6202, 6200 від 30.06.2014р.; № 6320, 6313, 6300 від 07.07.2014 р., відібраної при розслідуванні випадків захворювання на ВГА населення Довгинцівського району м. Кривого Рогу було виявлено в період з 19.06.2014 р. по 03.07.2014 р. при лабораторному дослідженні у питній воді централізованого водопостачання за адресами: вул. Я. Купали 108, 110; вул. Павлоградська 81, 85, 87; вул. Добронравова 33; вул. Лобачевського 58; вул. Лугова 62; вул. Промислова 49, 72; вул. Кириленка 8а/60; вул. Літке 63 магазин «Світанок» виявлені запальні колі-фарми (6-21 КУО/дм3, при нормі відсутні) та колі-фаги (50-350 БЦО/дм3, при нормі відсутні), що підтверджено даними лабораторного дослідження. При повторному відборі проб для лабораторного дослідження за адресами: вул. Промислова, 49 та вул. Я. Купали, 108 виявлені колі-фаги (50-100 КОУ/дм3), що є порушенням п. 3.1., 3.3. ДСанПІН 2.2.4-10-171 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», ст. 18 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (а.с. 6.).

З протоколу про порушення санітарних норм від 09 липня 2014 року, вбачається, що останній складено відносно директора КП «Кривбасводоканал» ОСОБА_2 (позивача у справі), якому роз'яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи за фактом виявлених порушень. З протоколу вбачається, що ОСОБА_2 з протоколом не погодився (а.с. 6, зворот).

Начальником Відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш В.М. на підставі результатів санітарно-мікробіологічних досліджень питної води 4961, 4959 від 23.06.2014р.; № 5059, 5060 від 26.06.2014 р.; № 6189, 6192, 6197, 6198, 6199, 6202, 6200 від 30.06.2014р.; № 6320, 6313, 6300 від 07.07.2014 р., відібраної при розслідуванні випадків захворювання на ВГА населення Довгинцівського району, та протоколу про порушення санітарних норм від 09 липня 2014 року було винесено постанову № 66 від 14 липня 2014р. про накладення штрафу. Згідно копії вказаної постанови - ОСОБА_2, директора КП «Кривбасводоканал» притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.42 КУпАП за порушення п. 3.1., 3.3. ДСанПІН 2.2.4-10-171 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», ст. 18 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та накладено штраф в розмірі 408,00 грн. ОСОБА_2, був присутній при розгляді справи, надавав пояснення, отримав вказану постанову 14.07.2014 року (а.с.7).

Позивач звернувся до суду в межах встановленого законом 10-денного строку (а.с. 13).

Відповідно до ст. 42 КУпАП порушення санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб - від шести до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктивна сторона правопорушення виражається у вчиненні дій, що порушують встановлені санітарно-гігієнічні і санітарно-протиепідемічні правила та норми, які можуть бути виражені як у формі дія, так і формі бездіяльності (у випадку, коли на особу покладено обов'язок діяти певним чином).

Тобто, ст. 42 КУпАП містить лише загальний опис правопорушення, тоді як поняття санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм, вимоги до їх дотримання міститься в інших законодавчих актах України, які направлені на регулювання відносин щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів.

Державні санітарні норми та правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов'язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення (ст. 1 Закону № 4004-XII).

Слід зазначити, що Конституцією України встановлено: людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має право на охорону здоров'я, на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Дубецька та інші проти України" (заява N 30499/03, пп. 110 та 113) встановив, що забруднення води є одним з чинників, які впливають на стан здоров'я заявників, а отже - на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя.

Статтею 4 Закону № 4004-XII громадянам гарантовано право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Згідно з ст. 22 Закону № 2918-ІІІ споживачі питної води мають право на забезпечення питною водою, якість якої відповідає державним стандартам.

Згідно зі ст. 46 Закону N 4004-XII за порушення санітарного законодавства (тобто цього Закону, а також інших актів законодавства, що стосуються забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів) або за невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб Державної санітарно-епідеміологічної служби на посадових осіб, винних у вчиненні таких правопорушень, може бути накладений штраф від 1 до 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 46 Закону № 2918-ІІІ (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) передбачена відповідальність за порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, зокрема за постачання споживачам питної води, яка не відповідає державним стандартам на питну воду чи дозволу на тимчасове відхилення якості питної води від вимог державних стандартів або яка внаслідок порушення вимог стандартів, норм і правил є небезпечною для життя і здоров'я людей.

Факт порушення санітарного законодавства, має бути зафіксований в протоколі про порушення санітарних норм. Підставою для складання протоколу є факт порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідслужби, який фіксується в протоколі або попередньо може бути відмічений також в інших актах органів та установ державної санітарно-епідеміологічної служби України (акти перевірок дотримання санітарного законодавства, протоколи лабораторно-інструментальних досліджень, результати (висновки) державної санітарно-гігієнічної експертизи тощо), а також інших службових документах (наприклад, доповідних) (п. 2.2. Інструкції № 64).

Відповідно до ст. 47 Закону № 4004-ХІІпостанови про накладення штрафу за порушення санітарного законодавства виносяться на підставі протоколу про порушення санітарних норм, оформленого у встановленому порядку, і є обов'язковими для виконання. Такі постанови можуть видавати, зокрема: головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва, Севастополя; інші головні державні санітарні лікарі та їх заступники; інші посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби.

Порушення санітарного законодавства може проявлятися в порушенні Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", інших актах законодавства, що стосуються забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів, які затверджує Головний державний санітарний лікар України (п. 1.2 Інструкція № 64).

Таким чином, системний аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що встановлення факту порушення вимог санітарного законодавства, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у тому числі й ініціювання питання про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності за порушення санітарних норм та стандартів.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 64 складати акт і протокол мають право посадові особи держсанепідслужби. Головні державні санітарні лікарі, їх заступники та інші посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби адміністративних територій мають право відповідно до їх компетенції складати акти і протоколи щодо порушень санітарного законодавства, які вчинені в межах відповідних адміністративних територій.

Таким чином, аналізуючи положення вищенаведених норм законодавства, з урахуванням положень ст. 236 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складений уповноваженою на те особою.

Згідно з п. 2.6 Інструкції № 64 протокол складається за місцем виявлення порушення, але може бути складений і в іншому місці (наприклад, на робочому місці посадової особи держсанепідслужби на підставі акта, протоколу лабораторно-інструментальних досліджень, висновку державної санітарно-гігієнічної експертизи та інших службових документів, або у міліції, куди порушник може бути доставлений за допомогою працівників органів внутрішніх справ тощо).

Як вбачається з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача складений відповідно до положень п. 2.6. Інструкції № 64, тому твердження ОСОБА_2 щодо неналежного місця складання протоколу не можна визнати обґрунтованими.

Також зі змісту складеного протоколу вбачається, що ОСОБА_2 роз'яснено його права та обов'язки, про що свідчить його підпис в протоколі (а.с. 6 зворот). При цьому, в протоколі зазначено дату, час та місце його розгляду, про що повідомлено позивача.

Розгляд справи за фактом виявлених порушень відбувся 14 липня 2014 року, тобто через п'ять днів після складання протоколу, що не позбавило права позивача скористатись послугами фахівця у галузі права, захисника. При цьому, з наданих до суду письмових доказів, не вбачається, що ОСОБА_2 при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення від 09 липня 2014 року не клопотав про відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги, хоча й особисто був присутній в день розгляду справи.

У зв'язку з цим, доводи ОСОБА_2 про позбавлення його права на захист не можна визнати цілком обґрунтованими.

Також як вбачається з матеріалів справи, копія оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вручено під розписку позивачу (а.с. 7 зворот).

Враховуючи положення ст. 236 КУпАП, у їх сукупності з нормами ст. 42-47 Закону № 4004-ХІІ, п. 3.1. Інструкції № 64, постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності винесена уповноваженою на те особою.

Суд, оцінюючи підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 09 липня 2014 року відносно ОСОБА_2, та в подальшому винесення відносно нього постанови від 14 липня 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 42 КУпАП враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Реалізуючи право на судовий захист позивач на власний розсуд у позові визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень та спосіб його захисту. При цьому рішення, дія або бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Визначення ефективного судового захисту пов'язане з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи. Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом, аналіз яких дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання його приписів. З наведеного слідує, що поновлюючи порушене право, суд може зобов'язувати суб'єкта владних повноважень вчинити лише такі дії, які передбачені законом.

Нормами ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що штраф на посадову особу за порушення санітарного законодавства накладається тоді, коли дотримання санітарного законодавства або виконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідслужби входить до її службових обов'язків (п. 1.7. Інструкція № 64).

ОСОБА_2, звертаючись до суду із позовом, посилається на те, що він як директор КП «Кривбасводоканал» не є посадовою особою, яка зобов'язана дотримуватись вимог санітарного законодавства або виконувати постанови, розпорядження, приписи, висновки посадових осіб держсанепідслужби.

Однак, такі доводи позивача не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 7 Закону № 4004-XII, підприємства, у випадках, передбачених санітарними нормами, зобов'язані забезпечувати лабораторний контроль за виконанням вимог цих норм щодо безпеки використання (зберігання, транспортування тощо) шкідливих для здоров'я речовин та матеріалів, утворюваних внаслідок їх діяльності викидів, скидів, відходів та факторів, а також готової продукції.

Здійснення виробничого контролю за якістю питної води в процесі її добування, обробки та у розподільних мережах покладається на підприємства водопостачання (ст. 18 Закону № 4004-ХІІ, ст. 44 Закону № 2918-ІІІ).

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010р. за № 400 затв. Державні санітарні норми та правила "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), які є обов'язковими для виконання підприємствами, діяльність яких пов'язана з проектуванням, будівництвом та експлуатацією систем питного водопостачання, виробництвом та обігом питних вод, наглядом і контролем у сфері питного водопостачання населення, та громадянами.

Відповідно до п.3.1. Державних санітарних норм та правил "Гігієнічних вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10) питна вода, призначена для споживання людиною, повинна відповідати таким гігієнічним вимогам: бути безпечною в епідемічному та радіаційному відношенні, мати сприятливі органолептичні властивості та нешкідливий хімічний склад.

Згідно з Додатком 1 до Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4.-171-10), питна вода, щоб вважатися безпечною для споживання людиною, не повинна містити слідів E. coli. Згідно з цим стандартом вміст коліфагів, тобто бактеріофагів, що заражає E. coli, має дорівнювати "нулю".

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року за N 30 затверджено Правила технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України (надалі - Правила № 30), які є обов'язковими для всіх виробничих підприємств водопровідно-каналізаційного господарства, комбінатів комунальних підприємств або інших організацій, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, незалежно від їх відомчої належності та форми власності.

Пунктом 1.3 Правил № 30, визначено, що виробники та інші організації, що експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів України, несуть відповідальність за невиконання вимог цих Правил і чинного законодавства України.

Відповідно до підпункту 2.1.2 пункту 2.1 вищезазначених Правил для забезпечення безперебійної і економічної роботи систем водопостачання і каналізації необхідні: профілактичний огляд і планово-попереджувальний ремонт мереж і споруд, їх елементів і устаткування: вжиття заходів щодо попередження, вчасного виявлення і ліквідації аварій.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1. зазначених Правил передбачено, що технічна експлуатація систем водопостачання та каналізації здійснюється виробниками згідно із Законами України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про охорону праці", Водним кодексом України, відповідними розділами Будівельних норм і правил, Санітарних правил і норм, Державними стандартами, міжвідомчими та відомчими нормативними і керівними документами в галузі водопостачання та каналізації та іншими нормативними документами.

Підпунктами 2.5.2, 2.5.4 пункту 2.5 Правил № 30 передбачено, що керівник виробника і головний інженер несуть відповідальність за невідповідність якості питної води вимогам ГОСТу 2874-82, аварійне обмеження водопостачання споживачів, невідповідність якості очищених стічних вод проектним показникам тощо.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно з ч. 7 ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство очолює керівник підприємства, що призначається органом, до сфери управління якого входить підприємство, і є підзвітним цьому органові.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів відсутності в нього повноважень як керівника комунального підприємства водопостачання щодо дотримання законодавства про санітарно-епідеміологічне благополуччя населення та забезпечення якості питної води очолюваним підприємством, що в свою чергу, свідчить про відсутність будь-яких доказів в підтвердження порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

Наданий до суду наказ від 31.07.2012 року за № 296 (а.с. 11) не є доказом того, що на ОСОБА_2 як на посадову особу комунального підприємства водопостачання не поширюються обов'язок забезпечення дотримання КП «Кривбасводоканал» вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII, Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року за № 2918-III, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затв. Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року за N 30, Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затв. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010р. за № 400.

До суду на підтвердження відсутності підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, що слугував підставою для винесення оскаржуваної постанови, Позивачем надано протоколи дослідження якості питної води, виконані ХБЛ КП «Кривбасводоканал» №94 від 03.07.2014 року, №95 від 08.07.2014 року, №100, 101 від 10.07.2014 року (а.с. 9-10), однак суд ставиться критично до наданих позивачем доказів, оскільки належних та допустимих доказів, які існували станом на момент перевірки (19 червня 2014р. - по 03 липня 2014 року) до суду не надано, в тому числі, що станом на момент здійснення від безпосереднього скидання відповідачем стічних вод.

При цьому, доказів того, що на момент здійснення проб органом санітарно-епідеміологічного нагляду та проведення лабораторних досліджень питної води централізованого водопостачання від 23.06.2014 року, 26.06.2014року, 30.06.2014 року, за адресами, вказаними в протоколі та оскаржуваній постанові, питна вода в розподільчій мережі КП «Кривбасводоканал» відповідала Державним санітарним нормам та правилам "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затв. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010р. за № 400 не надано.

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність з його боку, як керівника водопостачального підприємства, порушень санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм, а отже й не доведено відсутності в його діях складу та події адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 42 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки в ході розгляду справи не встановлено, що відповідачі при винесені оскаржуваної постанови діяли всупереч наданих їм повноважень; не у спосіб передбачений законом; не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, сплачених позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 268, 288 КУпАП, Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII, Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10 січня 2002 року за № 2918-III», та на підставі статей 2, 6-11, 17-19, 69-71, 77, 94, 162, 163, 167, 171-2, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного спеціаліста санітарно-гігієнічного відділу Криворізького міського управління головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області Швецова Ольга Миколаївна, Начальника відокремленого структурного підрозділу "Криворізьке міськрайонне управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області" головний лікар м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш Валерій Михайлович, третя особа КП "Кривбасводоканал" про визнання неправомірними дій посадових осіб та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. В. Чайкіна