Справа № 826/4647/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 червня 2015 року письмове провадження № 826/4647/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування постанови

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач або УДВС ГУЮ у м. Києві), в якому просив суд:

1. Визнати дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 29974123 та повергнення виконавчого листа № 11/507 від 22.09.2011 року неправомірними.

2. Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. від 07.12.2011 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 11/507, виданим Окружним адміністративним судом міста Києва від 22.09.2011 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем вчинені протиправні дії по закінченню виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки таких правових підстав для закінчення виконавчого провадження у нього не було, з огляду на невиконання боржником у виконавчому провадженні у повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча й був належним чином повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності суду не подав, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав.

За правилами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також, неприбуття у судове засідання 13.05.2015 року представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2009 року у справі № 11/507 задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Дарницькому районі м. Києва про зобов'язання перерахувати пенсію, а саме:

визнано протиправною відмову УПФУ в Дарницькому районі м. Києва у проведенні перерахунку пенсії призначеної ОСОБА_1;

зобов'язано УПФУ в Дарницькому районі м. Києва перерахувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії віком, виходячи з фактичного розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 06 квітня 2007 року;

зобов'язати УПФУ в Дарницькому районі м. Києва виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 26.05.2011 року змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2009 року, виклавши її резолютивну частину в новій редакції, а саме:

адміністративний позов задовольнити частково;

визнати протиправною відмову УПФУ в Дарницькому районі м. Києва у проведенні перерахунку ОСОБА_1 раніше призначеної основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну його здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року;

зобов'язати УПФУ в Дарницькому районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основну (державну) пенсію у розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % від мінімальної пенсії віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року та з врахуванням виплачених сум;

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 26.05.2011 року, яка набрала законної сили 26.05.2011 року, Окружним адміністративним судом міста Києва було видано виконавчий лист від 22.09.2011 року № 11/507, за яким 22.11.2011 року відкрито виконавче провадження ВП № 29974123 та надано боржнику - УПФУ в Дарницькому районі м. Києва семиденний строк для добровільного виконання рішення суду в частині зобов'язання УПФУ в Дарницькому районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основну (державну) пенсію у розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % від мінімальної пенсії віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року та з врахуванням виплачених сум.

Згідно доводів представника позивача, які не заперечуються та не спростовуються належними і допустимими доказами відповідачем, в грудні 2014 року ним здійснено ознайомлення з матеріалами адміністративної справи № 11/507, в ході чого стало відомо, що 07.12.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 29974123 з примусового виконання виконавчого листа № 11/507 від 22.09.2011 року, керуючись пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, представник позивача 22.12.2014 року звернувся до УПФУ в Дарницькому районі м. Києва із заявою № 2 з прохання надати інформацію стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі, встановленому рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26.05.2011 року, за результатом розгляду якої, листом від 13.02.2015 року № 93/ч-34 УПФУ в Дарницькому районі м. Києва повідомило позивача, що відповідно до постанови Апеляційного суду міста Києва від 26.05.2011 року проведено перерахунок пенсії з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року в розмірі 6 мінімальних пенсій та додаткової пенсії в розмірі 50 %.

Згідно доданої до зазначеного листа УПФУ в Дарницькому районі м. Києва від 13.02.2015 року № 93/ч-34 довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається, що УПФУ в Дарницькому районі м. Києва має перед ОСОБА_1 заборгованість із виплати перерахованої пенсії в розмірі 111 801,60 грн.

На думку позивача, вищенаведене свідчить про невиконання УПФУ в Дарницькому районі м. Києва судового рішення від 26.05.2011 року у повному обсязі та про відсутність у відповідача правових підстав для закінчення виконавчого провадження № 29974123 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», що і стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

За правилами статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Згідно частини 1, 3 статті 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону виконанню державною виконавчою службою підлягають, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За правилами пункту 8 частини 1 статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За правилами частини 2 статті 49 Закону, у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно частини 3 статті 49 Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами частини 1 статті 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом з матеріалів справи, згідно резолютивної частини рішення Апеляційного суду міста Києва від 26.05.2011 року та змісту виконавчого листа від 22.09.2011 року № 11/507, за яким 22.11.2011 року відкрите спірне виконавче провадження № 29974123, УПФУ в Дарницькому районі м. Києва (боржник у виконавчому провадженні) зобов'язане нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основну (державну) пенсію у розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % від мінімальної пенсії віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року та з врахуванням виплачених сум.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що фактичним виконанням в повному обсязі рішення Апеляційного суду міста Києва від 26.05.2011 року згідно з виконавчим документом - виконавчим листом від 22.09.2011 року № 11/507, - є нарахування та виплата ОСОБА_1 в повному обсязі основної та додаткова пенсії у порядку, визначеному вказаним судовим рішенням.

Так, з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що УПФУ в Дарницькому районі м. Києва як боржником у спірному виконавчому провадженні № 29974123, відповідно до постанови Апеляційного суду міста Києва від 26.05.2011 року проведено перерахунок пенсії з 06.04.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року в розмірі 6 мінімальних пенсій та додаткової пенсії в розмірі 50 %.

В той же час, згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається, що УПФУ в Дарницькому районі м. Києва станом на 04.02.2015 року має перед ОСОБА_1 заборгованість із виплати перерахованої пенсії в розмірі 111 801,60 грн.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про невиконання УПФУ в Дарницькому районі м. Києва як боржником у спірному виконавчому провадженні № 29974123, у повному обсязі судового рішення від 26.05.2011 року та, відповідно, про відсутність у відповідача правових підстав для закінчення виконавчого провадження № 29974123 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У свою чергу, усупереч вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач не подав суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, а також підтвердили наявність у нього підстав для закінчення спірного виконавчого провадження.

Крім того, відповідачем проігноровано вимогу суду щодо надання належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження № 29974123 та доказів направлення позивачу оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 11/507 від 22.09.2011 року.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 29974123 та повернення виконавчого листа № 11/507 від 22.09.2011 року.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 07.12.2011 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 11/507, виданим Окружним адміністративним судом міста Києва від 22.09.2011 року.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій