Справа № 2-а-2609/11
Суддя: Подопригора Л. І.
Дата ухвалення: 2011-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 2-а-2609/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2011 р. Лебединський районний суд Сумської області

в складі:суддІ: ОСОБА_1

при секретарі Лєсній Н.В.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про поновлення строку та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Державної автомобільної інспекції Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про скасування постанови серії ВМ 1 № 106256 від 11 квітня 2011 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 11 квітня 2011 року інспектором ДПС ВДАІ м. Суми був складений протокол про порушення ним Правил дорожнього руху, а саме під час руху перевищив швидкість руху та рухався зі швидкістю 82 км/год. На підставі цього протоколу інспектором була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч.1 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. Позивач з такими діями інспектора ДПС відділу ДАІ м. Суми не погоджується, оскільки під час розмови з інспектором він пояснював йому, що його автомобіль дизельний та завантажений цеглою і з швидкістю 82 км/год рухатися він не міг, крім того на спідометру був показник більше 50 км/год., але його пояснення та доводи інспектор не врахував, а склав протокол. При цьому ніяких свідків під час складання протоколу не було, хоч в його автомобілі знаходився пасажир. На його зауваження, щодо незгоди з протоколом інспектор пояснив, що всі причини незгоди з протоколом він зможе пояснити в суді під час розгляду протоколу. Після складання протоколу інспектор повернув йому документи та він продовжив рух. Хоч він і підписався в протоколі, копію протоколу, а також самої постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності йому інспектор не давав. А 18.05.2011 року він отримав виклик до відділу державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції. Ознайомившись з постановою, виявив, що в постанові не його підпис. Про наявність даної постанови він дізнався тільки 18.05.2011 року, чим було порушено його право на юридичну допомогу. Тому він звернувся до суду та просить суд поновити строк на оскарження та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги. При цьому зазначив, що фіксація порушення Правил здійснювалася не в автоматичному режимі, а інспектором ДПС в ручному режимі, тому притягнення його до відповідальності вчинено з порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позивача та пояснив, що показання яке використовував відповідач при складанні протоколу, не є автоматичним засобом фіксації правопорушень тому, що він знаходився безпосередньо в руках інспектора, і тому його дані не є належними і допустими доказами у справі. Крім того відсутні будь - які докази належності виміряної швидкості саме автомобіля позивача. Встановити та довести, що вимірювалась швидкість саме автомобіля позивача, неможливо, а за таких умов різниця у часі між зупинкою автомобіля позивача інспектором та показами приладу може означати, що насправді виміряно швидкість іншого автомобіля, який рухався попереду його автомобіля. Крім того інспектор одразу виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, запевнивши того, що розгляд справи відбудеться по місцю його мешкання, чим позбавив його права скористатися юридичною допомогою. Тому просить суд поновити строк на оскарження та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, та пояснив, що 11.04.2011 року о 08 год.10 хв на вул.. Харківській м. Суми, рух на якій дозволяється із максимальною швидкістю не більше 60 км/год інспектор з використанням приладу « Визир», виявив, що автомобіль під керуванням позивача рухався із швидкістю 82/км/год, чим порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАп. Інспектор ознайомив ОСОБА_5 з відеозаписом, зробленим з використанням приладу «Визир», роз»яснив йому його права і склав відносно нього протокол, ознайомив його з протоколом та надав йому можливість написати свої пояснення в протоколі, які той написав та підписав протокол. Та враховуючи те, що ОСОБА_2 не висловив клопотання про надання йому можливості користуватися юридичною допомогою, ознайомив його з тим, що постанова буде винесена в його присутності 11.04.2011 року. Розглянувши постанову, її копію вручив правопорушнику під підпис. Тому просить в задоволення позову відмовити, а постанову залишити в силі.

Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають з адміністративних правовідносин i на пiдставi ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають задоволенню, так як у судовому засiданнi було встановлено, що: 11 квітня 2011 року інспектором ДПС взводу ДПС відділу ДАІ з обслуговування м. Суми та АТІ УДАІ УМВС України в Сумській області була винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 адміністративного штрафу в розмірі 255 грн. за порушення Правил дорожнього руху, а саме перевищення ним швидкості руху на 22 км/год, рухався зі швидкістю 82 км/год на вул.. Харківській м. Суми, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Судом встановлено, що контроль руху автомобіля, що належить позивачеві за допомогою радіолокаційного вимірювача швидкості «Визир» здійснював інспектор в ручному режимі, що на думку суду є свідченням того, що фіксація правопорушення всупереч вимог ч.1 ст. 14-1 КУпАП здійснювалася технічними засобами, які працювали не в автоматичному режимі, оскільки його включення виключення, а також спрямування дії здійснювалось особою з урахуванням дорожньої обстановки та інших обставин, які могли суттєво вплинути на обєктивність та результати встановлення факту порушення Правил.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У постанові відповідача про адміністративне правопорушення, складеного відносно позивача відсутні дані у спростування доводів позивача і які б у свою чергу свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП . Крім того відсутні будь - які докази належності виміряної швидкості саме автомобіля позивача. Встановити та довести, що вимірювалась швидкість саме автомобіля позивача, неможливо, оскільки інспектором не було забезпечено наявність доказів, щодо порушення правил дорожнього руху правопорушником. Інспектором не наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та не зазначені мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того правопорушення не було зафіксовано належним чином , як того вимагає чинне законодавство, з врахуванням допущених порушень під час складання протоколу, він не може бути належним доказом вини правопорушника і за таких обставин відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що притягнення позивача до відповідальності за викладених вище умов здійснено з порушенням вимог ч.1 ст. 268 КУпАП , згідно з якими справа про адміністративне правопорушення розглядається в 15 денний строк, постанова винесена 11 квітня 2011 року, а отже порушені права позивача, а саме він не міг знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням.

Ці вимоги закону відповідачем були грубо порушені, а тому і з цих підстав суд вважає притягнення позивача до адміністративної відповідальності незаконним.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду конкретних правових доказів правомірності свого рішення у запереченнях адміністративного позову.

Судом встановлено також, що позивачем строк на звернення до суду за захистом порушеного права пропущено з поважних причин, оскільки про наявність винесеної постанови позивач дізнався від відділу державної виконавчої служби Лебединського районного управління юстиції, після спливу 10 днів з дня винесення постанови, а про її винесення та застосування стягнення він не знав.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст.247КУпАП, ст.ст. 6,10,11,12,14,70,71,99,102, 159-163 КАС України ,-

ПОСТАНОВИВ:

Вважати причину пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого права поважною та поновити пропущений ним строк.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити. Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ВМ1 № 106256 від 11 квітня 2011 року про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1