Справа № 2-а/1519/6356/11
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

02 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1519/6356/11

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Плавич І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року (про зміну способу і порядку виконання рішення суду) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання відмови безпідставною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ) про визнання неправомірними дії; зобов'язання провести перерахунок пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст. ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), інваліду ІІ групи, 1-ї категорії, з травня 1995 року та по теперішній час.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011 року, яка прийнята в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено частково, судом визнано протиправними дії УПФУ щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії позивача з 01 травня 2011 року по 23 липня 2011 року згідно ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 6 ст. 67 Закону, також суд зобов'язав Пенсійний орган здійснити перерахунок основної пенсії позивача, встановивши її в розмірі 8 прожиткових мінімумів для осіб, які стратили працездатність, а також додаткової пенсії, за шкоду завдану здоров'ю, встановивши її у розмірі 75% прожиткових мінімумів для осіб, які стратили працездатність, відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону, за період з 01 травня по 32 липня 2011 року, з урахуванням вже здійснених виплат. В частині позовних вимог за період з 23.11.2011р. по день винесення постанови - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов'язав УПФУ провести за період з 01 травня по 23 липня 2011 року перерахунок і виплату ОСОБА_1, інваліду ІІ групи, 1-ї категорії, додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону, з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2014 року до суду надійшло подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року подання державного виконавця задоволено. Суд змінив спосіб і порядок виконання судового рішення шляхом стягнення з Пенсійного органу на користь позивача суму боргу за пенсію в загальному розмірі 286,04 грн.

В апеляційній скарзі УПФУ ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Тобто, для відстрочення або розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення необхідно встановити конкретні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення.

У даному випадку, як встановлено судом першої інстанції, такими обставинами є відсутність коштів на рахунку боржника через відсутність відповідного бюджетного фінансування.

За наявності такої обставини як відсутність коштів на рахунку боржника за правилами частини першої статті 263 КАС України, суд може застосувати наступні заходи: відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Застосування кожного із зазначених заходів повинно бути судом у постановленому судовому рішенні відповідно мотивовано, тобто суд повинен обґрунтувати, чому у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника підлягає застосуванню саме цей конкретний захід.

Проте, вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції жодних обґрунтувань чи мотивів необхідності застосування такого заходу як зміна способу виконання судового рішення не навів.

Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону України від 5.06.2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (набрав чинності з 1 січня 2013 року) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган, тобто зазначеною нормою Закону передбачено виконання судових рішень і зобов'язального характеру.

У зазначеному Законі немає заборони виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, у резолютивній частині яких замість слів "стягнути" записано "зобов'язати виплатити". При наявності такої заборони законодавець в обов'язковому порядку у прикінцевих та перехідних положеннях Закону мав би передбачити рекомендацію судам привести свої рішення у відповідність з цим Законом шляхом зміни способу виконання судових рішень. Проте цього зроблено не було, а тому висновок суду про те, що зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, якими не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання, не можна визнати обґрунтованим.

Підстави для зміни способу виконання судового рішення, відповідно до положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" могли би виникнути лише у випадку, коли після звернення стягувача за правилами частини другої статті 3 цього Закону до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення суду йому було відмовлено з мотивів неможливості виконання судового рішення за нормами зазначеного Закону у зв'язку з невідповідністю формулювань резолютивної частини судового рішення вимогам цього Закону.

Проте судом першої інстанції зазначених обставин не встановлено. Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що законних підстав для зміни способу виконання судового рішення у даній справі немає.

Крім цього, суд першої інстанції, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінив її суть, що належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми процесуального права, що призвело до незаконного судового рішення, тому ухвалу суду від 02 червня 2014 року слід скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року - скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеській області про зміну способу і порядку виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова