Справа № 2а-0870/2900/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2015 р. м. Київ К/800/55137/14

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року у справі за позовом Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області до Старшого Державного інспектора Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Запорізькій області Драного Романа Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області звернувся з позовом до Старшого Державного інспектора Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Запорізькій області Драного Р. В., в якому позивач просив:

визнати незаконним дії відповідача щодо винесення постанови № 01/20-01-13 від

24 березня 2011 року "Про накладення штрафу за порушення законодавства про електроенергетику та теплопостачання";

визнати незаконною та скасувати постанову відповідача № 01/20-01-13 від 24 березня 2011 року "Про накладення штрафу за порушення законодавства про електроенергетику та теплопостачання".

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням судами норм процесуального та матеріального права, просив скасувати їх та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2010 року державним інспектором з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії Лазневою А. В. начальнику Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області Ільїній О.В. внесено припис № 01/20-5722 (1), яким приписано вжити заходи щодо усунення виявлених порушень чинного законодавства.

Припис містив перелік 18 заходів, які необхідно вжити, та встановлював строк його виконання до 24 грудня 2010 року, а також - попередження про відповідальність у разі ухилення від його виконання або несвоєчасне виконання.

Зазначений припис отриманий під підпис начальником Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області Ільїною О. В. 22 жовтня 2010 року.

21 січня 2011 року державним інспектором з енергетичного нагляду Інспекції Держпергонагляду в Запорізькій області Лазневим А. В. на підставі наказу про організацію виконання заходу з державного енергетичного нагляду на енергетичних об'єктах Запорізького міського відділу РАЦС ГУ юстиції в Запорізькій області від 27 грудня 2010 року № 01/20-42-003 та направлення на проведення заходу від 27 грудня 2010 року № 01/20-42-003 здійснено перевірку виконання вимог припису від 22 жовтня 2010 року № 01/20-5722 (1).

Під час проведення перевірки виконання вимог припису державним інспектором з енергетичного нагляду інспекції Держнергонагляду в Запорізькій області встановлений факт порушення позивачем законодавства в галузі електроенергетики та сфері теплопостачання, зокрема ухилення від виконання вимог одинадцяти з вісімнадцяти пунктів припису від 22 жовтня 2010 року № 01/20-5722(1), а саме: пунктів 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 15.

За результатами проведення перевірки державним інспектором з енергетичного нагляду Інспекції Держнергонагляду в Запорізькій області Лазневим А. В. складені протокол від 21 січня 2011 року № 01/20-42-003 та акт перевірки від 21 січня 2011 року № 01/20-42-003, які отримані та підписані без зауважень, заперечень або особливих думок начальником Запорізького міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області Ільїною О. В.

На підставі вказаних протоколу та акту у зв'язку з ухиленням від виконання вимог припису № 01/20-5722 (1) від 22 жовтня 2010 року старший Державний інспектор Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Запорізькій області Драний Р. В. прийняв постанову від 24 березня 2011 року № 01/20-01-013 про накладення на позивача штрафу в сумі 5 100 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що не виконання позивачем вимог припису № 01/20-5722 (1) від 22 жовтня 2010 року є ухиленням від його виконання, тобто правопорушенням у сфері електроенергетики.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про електроенергетику" державний нагляд в електроенергетиці здійснює Державна Інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державні інспектори з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії мають право надавати приписи щодо неприпустимості продовження експлуатації електричних і тепловикористовуючих установок споживачів, якщо це створює загрозу життю обслуговуючого персоналу, здоров'ю населення; застосовувати в установленому законодавством України порядку санкції до суб'єктів господарської діяльності за порушення нормативно-правових актів та складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про електроенергетику" за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання рішень чи приписів Національної комісії регулювання електроенергетики України, Державної Інспекції з експлуатації електричних станцій і мереж, Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії та порушення умов ліцензій суб'єкти господарської діяльності несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 31 Закону України "Про теплопостачання" передбачена відповідальність за порушення законодавства у сфері теплопостачання у вигляді накладення штрафних санкцій, які застосовуються до суб'єктів господарювання - юридичних осіб за правопорушення у сфері теплопостачання.

Утім, згідно із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Відповідно до положень статей 163, 165 КАС України ухвала/постанова складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Також, відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Аналіз наведених норм у їх системному зв'язку свідчить, що суди повинні дати оцінку кожному пункту припису, тобто можливості їх фактичного виконання позивачем.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія права для сторін на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між тим, в порушення вказаних норм процесуального права суди обмежились лише фактом невиконання позивачем вказаного вище припису, без з'ясування вини позивача у їх невиконанні, змісту цих вимог у відповідності до вимог Закону.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами вирішено спір, виходячи з припущень, а відтак це свідчить про порушеннями ними норм процесуального закону, що позбавляє суду касаційної інстанції перевірити правильність застосуванням судами норм матеріального права.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суди мають врахувати недоліки, на які вказав суд касаційної інстанції.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то їх судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: