Справа № 807/2394/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року № 876/8632/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» про визнання дій протиправними та зобов'язання надати публічну інформацію, -

встановив:

17.07.2014 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» у якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо незаконної відмови у доступі до публічної інформації, викладену у листі № 230 від 21.05.2014 на заяву про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 14.05.2014; зобов'язати КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» надати Пшеницькій Г.В. запитувану публічну інформацію зазначену у запиті від 14.05.2014 з додержанням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме надати копії договорів виконання робіт, надання послуг щодо обслуговування територій, будинків, які знаходяться на балансі (обслуговуванні) ЖРЕР № 4 в м. Ужгород та акти приймання-здачі виконаних робіт по зазначених договорах, які укладаються від імені ЖРЕР № 4 із виконавцями таких робіт за період з 01.01.2012 по день надання відповіді; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 1350 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2014 позов задоволено. Визнано протиправними дії КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» щодо незаконної відмови у доступі до публічної інформації, викладеної у листі № 230 від 21.05.2014 на заяву про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 14.05.2014. Зобов'язано КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» надати Пшеницькій Г.В. запитувану інформацію з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», зазначену у запиті на доступ до публічної інформації від 14.05.2014, а саме: надати копії договорів виконання робіт, надання послуг щодо обслуговування територій, будинків, які знаходяться на балансі (обслуговуванні) ЖРЕР № 4 в м. Ужгород та акти приймання-здачі виконаних робіт по зазначених договорах, які укладаються від імені ЖРЕР № 4 із виконавцями таких робіт за період з 01.01.2012 по день надання відповіді. Стягнуто з КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73,08 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із постановою суду першої інстанції не погодився позивач та, враховуючи зміст апеляційної скарги, оскаржив її в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу. Вважає, що така в цій частині прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю та вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1350 грн та судового збору.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу посилаючись на те, що постановою КМ України від 22.02.2012 № 127 виключено п. 1 постанови КМ України від 27.04.2006 № 590, яким встановлювались граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою в адміністративних та цивільних справах, оскільки з 01.01.2012 набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який, враховуючи положення ч. 3 ст. 90 та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, і регулює граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою в адміністративних та цивільних справах. Статтею 1 вказаного Закону визначено, що такі витрати не можуть перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи. Витрати, які позивачем пред'явлені до відшкодування вказаних вище розмірів не перевищують та підтверджуються договором, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, актом здачі-приймання наданих послуг, квитанцією до прибуткового касового ордера.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, а тому враховуючи можливість вирішення цієї справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки Комунальним підприємством «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» безпідставно відмовлено позивачу в наданні публічної інформації. Що стосується вирішення питання судових витрат, то суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 73,08 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1350 грн, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі відшкодуванню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони (крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 за № 127 виключено п. 1 постанови КМУ від 27.04.2006 № 590 (яким встановлювались розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою в адміністративних та цивільних справах).

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції переглядає в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, у якій така і оскаржена позивачем. У частині задоволення позову постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржена, а тому така у цій частині в апеляційному порядку не переглядається, що узгоджується з правовою позицією викладеною у п. 13.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 цього Кодексу до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (частина перша статті 90 КАС України).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, частина 3 статті 90 цього Кодексу набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2012 набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон № 4191) статтею 1 якої визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» установлено, що у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції помилково, як на підставу для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу, посилається на те, що постановою КМ України від 22.02.2012 № 127 виключено п. 1 постанови КМ України від 27.04.2006 № 590, яким встановлювались граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою в адміністративних та цивільних справах, оскільки з 01.01.2012 набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який і підлягає застосуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 02.06.2014 № ПГВ-2, укладений з адвокатом Нечаєвим В.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/724 (а.с. 9-10).

Згідно умов цього договору, адвокат зобов'язується надати послуги юридичного характеру по справі за позовом ОСОБА_1 до КП «ЖРЕР № 4» про визнання незаконною відмови у наданні інформації, а позивач зобов'язується оплатити ці послуги у розмірі 450 грн за одну людино-годину, тобто розмір гонорару адвоката за одну годину не перевищує встановлений ст. 1 Закону № 4191 граничний розмір 487,20 грн (1218 х 0,40).

Відповідно до долученого до матеріалів справи акта ПГВ-2 здачі-приймання послуг (а.с. 12), адвокатом надані позивачу послуги з написання розглядуваного адміністративного позову, кількість годин 3, вартість 450 грн за годину, всього 1350 грн.

Оплата послуг з надання правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 43 від 15.07.2014 (а.с. 12).

З огляду на викладене, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу в сумі 1350 грн, а тому в цій частині оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення цієї вимоги.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційна вимога про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог задоволеною бути не може, оскільки постанова суду першої інстанції, враховуючи межі доводів апеляційної скарги, в частині задоволення позовних вимог не переглядається, а тому відповідно в цій частині скасованою чи зміненою бути не може.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 за подання розглядуваної апеляційної скарги сплатила судовий збір в розмірі 36,54 грн через Відділення № 0602 ПАТ «КБ «Надра» згідно квитанції від 29.08.2014 № к2/Т/39, а тому ці витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 87, 90, 94, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року у справі № 807/2394/14 - скасувати в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» (88018, м. Ужгород, вул. Польова, 4а, код ЄДРПОУ - 20444974) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН - НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в розмірі 1350 грн (одна тисяча триста п'ятдесят гривень).

Стягнути з Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район № 4» (88018, м. Ужгород, вул. Польова, 4а, код ЄДРПОУ - 20444974) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН - НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 36,54грн (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

У решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року у справі № 807/2394/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін