Справа № 2а-7474/11/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 17316/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення-рішення № 0/0/15829 від 24.06.2011 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, в якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 24.06.11р. за № 0/0/15829.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те. що визначена у зазначеному повідомленні-рішенні завищена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість суперечить результатам фінансово-господарської діяльності підприємця, висновки перевіряючих ґрунтуються на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, зроблених всупереч наданим до перевірки документам, а тому не відповідають вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Наголосив, що правочини укладені між ФОН ОСОБА_1 та іншим підприємством відповідають вимогам законодавства щодо його оформлення га змісту, має усі істотні умови для даного виду правочинів. факт здійснення господарської операції за правочином є документально підтверджений, сторони договору наділені цивільною правоздатністю, посадові особи які укладали угоду, діяли в межах компетенції. Волевиявлення учасників правочину є вільними та відповідає їх внутрішній волі, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і які настали, а отже дотримано загальних вимог щодо чинності правочину, обумовлених ст.203 ЦК України. Таким чином, у Відповідача відсутні підстави вважати нікчемними угоди, укладені між ФОН ОСОБА_1 та 1111 «Міоком».

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що правочини укладені між ФОН ОСОБА_1 та іншим підприємством відповідають вимогам законодавства щодо його оформлення га змісту, має усі істотні умови для даного виду правочинів. факт здійснення господарської операції за правочином є документально підтверджений, сторони договору наділені цивільною правоздатністю, посадові особи які укладали угоду, діяли в межах компетенції. Волевиявлення учасників правочину є вільними та відповідає їх внутрішній волі, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і які настали, а отже дотримано загальних вимог щодо чинності правочину, обумовлених ст.203 ЦК України.

Особи, що беруть у справі, в судове засідання для апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, беруть участь у справі, про розгляд за їх участю не поступало, а тому колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що ПП «Міоком» не надавала позивачеві жодних послуг та не постачала товарів, а тому усні договори, укладені між позивачем та ПП «Міоком» є нікчемними. Встановлення судом необгрунтованості заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди тягне за собою відмову в її задоволенні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Платник податку фізична особа підприємець ОСОБА_1 на податковому обліку у ДПІ у Шевченківському районі м Львова перебуває з 31.08.2007р. ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведено виїзну планову документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року. За результатами перевірки складено акт за № 1017/17-2/НОМЕР_1 від 14.06.2011р.

Перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту позивачем включено суми податку на додану вартість по придбанню товарно-матеріальних цінностей (будівельні матеріали) у ПП «Міоком» у жовтні 2010 року на загальну суму 29 513,24 грн.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні маги такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Внаслідок відображення в податковій звітності результатів господарських операцій з ПП «Міоком», факт здійснення яких не підтверджено жодним первинним документом. Фізична особа - підприємець отримала право на формування податкового кредиту, тобто право на податкову вигоду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

В статті 13 Цивільного кодексу України зазначено, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства. Не допускається зловживання правом.

За змістом частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою цієї статті є нікчемним. Як установлено частиною другою статті 215 того ж Кодексу, визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 зазначеного Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до гі.3.2.1 ст. З Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» визначає, що у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, яким оподатковуються інші особи, у тому числі податок на додану вартість, сума такого податку вважається бюджетним фондом, який належить державі та створюється від її імені.

Застосування угод та вчинення дій. які не мають іншої економічної мети крім мінімізації сплати податків - є зловживання правом на свободу підприємницької діяльності. Зазначене зловживання виражається в укладанні удаваних угод, що має на меті приховати реальну угоду, яка суперечить моральним засадам суспільства (спроба ухилитись від конституційного обов'язку сплати податків).

Статтею 208 ЦК України наведено перелік правочинів. які належить вчиняти у письмовій формі, серед яких у п.2 ч.1 зазначено правочин між фізичною та юридичною особою. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Позивачем на підтвердження проведення господарських операцій надано лише податкові та видаткові накладні, які не можуть бути доказом вчинення правочину. Однак Позивачем не доведено у суді товарність господарської.

Як вбачається з пояснень представників відповідача та матеріалів справи встановити факт здійснення між позивачем та ГІП «Міоком» будь-яких господарських операцій неможливо у зв'язку з відсутністю будь яких первинних документів.

Отже. (III «Міоком» виписало фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 податкові накладні з метою безпідставного формування податкового кредиту Позивачем, що призвело до втрати дохідної частини Державного бюджету. Витрати по послугах та товарах здійснено без фактичного продажу таких товарів га без фактичною виконання таких послуг ГІП «Міоком».

Суд приходить до висновку, що ІIIІ «Міоком» не надавала позивачеві жодних послуг та не постачала товарів, а тому усні договори, укладені між позивачем та ПП «Міоком» є нікчемними.

Встановлення судом необґрунтованості заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди тягне за собою відмову в її задоволенні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. З ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши чинне законодавство га обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення га правомірно прийшов до висновку про донарахування податку на додану вартість, а тому наявні підстави для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення ДНІ у Шевченківському районі м. Львова від 24.06.11р. за № 0/0/15829.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року у справі № 2а-7474/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар