Справа № 21-160а15
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Південьмортранс» до Південної митниці Державної митної служби України (правонаступником якої є Південна митниця Міністерства доходів і зборів України; далі - Митниця) про визнання рішень протиправними, їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії, скасування картки відмови та за позовом третьої особи - ТОВ «Агрос КнК» - до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКСУ) про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ТОВ «Південьмортранс» звернулося до суду з позовом до Митниці, в якому просило:

- визнати протиправними дії Митниці щодо видачі картки відмови у митному оформленні товарів від 19 листопада 2012 року № 500050000/2012/01181 (далі - картка відмови) та прийняття рішення щодо коригування митної вартості товарів від 19 листопада 2012 року № 500050000/2012/511215/2 (далі - рішення);

- скасувати картку відмови та рішення;

- зобов'язати Митницю провести митне оформлення товарів згідно з митною декларацією № 500060006/2012/029912 за основним методом визначення митної вартості, передбаченим статтею 58 Митного кодексу України (далі - МК).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно, на підставі необґрунтованого висновку про заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийняв рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів.

Крім того, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, - ТОВ «Агрос КнК» - звернулася з вимогою до ГУ ДКСУ про стягнення наданої фінансової гарантії в сумі 361 083 грн 78 коп. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій Митниці з коригування митної вартості товарів ТОВ «Агрос КнК» було вимушено переплатити на вказану суму більше, ніж сума митних платежів, яка була визначена декларантом із застосуванням основного методу визначення митної вартості.

Суд установив, що між ТОВ «Південьмортранс» (покупець) та компанією PHOENIX COMTRADE PVT.LTD (Індія) (продавець) за участю ТОВ «Агрос КнК» (платник) 2 вересня 2012 року було укладено зовнішньоекономічний контракт № 29ІR/12 (далі - контракт № 29ІR/12), відповідно до якого продавець передає, а покупець приймає продукцію у кількості та за цінами, визначеними в інвойсах по мірі формування кожної партії вантажу; платник зобов'язувався від свого імені здійснити оплату всіх митних платежів та зборів.

На виконання умов зазначеного контракту на митну територію України на адресу позивача було поставлено партію рису обсягом 250 тонн.

З метою митного оформлення зазначеного товару позивач 19 листопада 2012 року подав до Митниці митну декларацію № 500050000/2012/029728, у якій було задекларовано такий вантаж: «рис для вживання в їжу, білий з відтінком, повністю обрушений, шліфований, пропарений, довгозерний, зі співвідношенням довжини і ширини понад 3 - 10 000 мішків. ДСТУ 6296-93. Сорт - перший. Биті - 1 %. Врожай - 2012 р. Дата виготовлення - 06/2012 р. Не в первинній упаковці. Торговельна марка: відсутня. Фірма-виробник: PHOENIX COMTRADE PVT.LTD». Позивач заявив митну вартість у сумі 1 029 098 грн 75 коп., що становить 0,515 долара США за кілограм нетто.

До митної декларації позивач надав такі документи: зовнішньоекономічний контракт, рахунок-фактуру (інвойс), прейскурант (прайс-лист) виробника товару, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, копію митної декларації країни відправлення та інші документи.

19 листопада 2012 року Митниця прийняла спірне рішення, згідно з яким вартість за одиницю товару була визначена у сумі 1,21 долара США, загальна сума митної вартості товару - 302 500 доларів США. За результатами визначення митної вартості було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний. Митниця виявила, що подані документи містять розбіжності, а саме - підпис та печатка відправника мала різний вигляд у двох документах. Для підтвердження заявленої митної вартості декларант або уповноважена особа зобов'язана протягом десяти календарних днів надати такі додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерської документації. Декларант повідомив про неможливість подання додаткових документів.

Крім того, 19 листопада 2012 року Митниця винесла картку відмови.

Позивач не погодився із визначеною відповідачем митною вартістю товару та з метою випуску вказаного товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію № 500050000/2012/029912 з урахуванням визначеної митним органом митної вартості 1,21 долара США за кілограм.

Відповідно до умов контракту № 29ІR/12 ТОВ «Агрос КнК» здійснило оплату митних платежів згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом - ТОВ «Південьмортранс», а також сплатило різницю між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, у вигляді гарантії у сумі 361 083 грн 78 коп.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року, позовні вимоги ТОВ «Південьмортранс» задовольнив частково: визнав протиправними дії Митниці щодо видачі картки відмови та прийняття рішення; скасував картку відмови та рішення; у задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Південьмортранс» відмовив. Позов ТОВ «Агрос КнК» задовольнив: постановив стягнути з ГУ ДКСУ на користь ТОВ «Агрос КнК» сплачену фінансову гарантію в сумі 361 083 грн 78 коп.

Вищий адміністративний суд України постановою від 25 листопада 2014 року касаційну скаргу Митниці задовольнив частково: рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову ТОВ «Агрос КнК» до ГУ ДКСУ про стягнення коштів скасував та ухвалив в цій частині нове рішення - про відмову у позові.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, Митниця звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, а саме: частини третьої статті 53, частини п'ятої статті 54, пунктів 2, 3 частини шостої статті 54, частини першої статті 55 МК. Митниця просила скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2014 року в частині залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовів ТОВ «Південьмортранс» і ТОВ «Агрос КнК».

На обґрунтування заяви додала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 5 лютого та 20 травня 2014 року (справи №№ К/800/31520/13, К/800/369/14 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У справі, що розглядається, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ТОВ «Південьмортранс», касаційний суд погодився з їхніми висновками про те, що, приймаючи картку відмови та рішення, Митниця діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, адже суди попередніх інстанцій встановили, що всі необхідні документи, визначені нормами МК, позивач подав до митного органу, а зазначена відповідачем інформація у рішенні мала неконкретний характер, не розкрила повною мірою тих невідповідностей у поданих документах, які нібито були виявлені митним органом, що унеможливлювало надання позивачем пояснень з цього приводу та усунення відповідних недоліків шляхом подання додаткових документів. Подані позивачем документи не містили жодних розбіжностей ані щодо ціни товару, ані щодо будь-яких реквізитів сторін. В іншій частині вимог - касаційний суд підтримав висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки на момент розгляду справи митне оформлення вказаних товарів було завершене в повному обсязі та ці товари випущені у вільних обіг, у зв'язку з чим повторне розмитнення цих товарів є неможливим, а отже, не підлягають ці товари і повторному визначенню їх митної вартості, а суди не можуть перебирати на себе функції інших органів влади та приймати рішення з питань, які не віднесені до компетенції судових органів. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову ТОВ «Агорос КнК» і приймаючи в цій частині нове рішення - про відмову в позові, суд касаційної інстанції виходив із того, що нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, а відтак позов ТОВ «Агрос КнК» є передчасним.

Водночас в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 5 лютого 2014 року, наданій на підтвердження наведених у заяві доводів, касаційний суд дійшов висновку про те, що у зв'язку із відмовою позивача від надання додаткових документів у митного органу не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало йому підстави для визначення митної вартості товарів у спосіб, передбачений статтею 57 МК. При визначенні митної вартості товару митний орган застосував резервний метод оцінки згідно зі статтею 64 МК. У своєму рішенні митний орган послідовно довів неможливість застосування попередніх методів.

У постанові від 20 травня 2014 року, також доданій до заяви, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що підприємство не надало в повному обсязі витребувані митним органом належні документи, що дало підстави після проведення консультацій для визначення митної вартості товару у спосіб, передбачений статтями 57, 64 МК. При цьому митний орган обґрунтував та довів неможливість послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Аналіз наведених рішень касаційного суду не дає підстав вважати, що він неоднаково застосував норми матеріального права, оскільки ухвалення протилежних рішень стало наслідком встановлення судом під час розгляду цих справ різних фактичних обставин щодо відповідності (невідповідності) дій митного органу вимогам МК під час проведення митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, і їх митного оформлення.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Південної митниці Міністерства доходів і зборів України відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: О.Ф. Волков П.В. Панталієнко
М.І. Гриців О.Б. Прокопенко
О.А. Коротких І.Л. Самсін
О.В. Кривенда О.О. Терлецький
В.Л. Маринченко