Справа № 214/2192/15-а
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/2192/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2015 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про зобов'язання відповідача проводити доплату до пенсії, її індексацію та перерахунок у відповідності до пенсійного законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною відмову відповідача зарахувати йому на підставі додатково поданих документів час навчання в інституті до загального страхового стажу та визнати його непрацюючим пенсіонером, визнати протиправною відмову відповідача провести йому підвищення до пенсії як «дитині війни» у відповідності з абз. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнати протиправною відмову відповідача провести йому перерахунок розміру пенсії у відповідності з пенсійним законодавством, зобов'язати відповідача визнати його непрацюючим пенсіонером та зарахувати час навчання в інституті до загального страхового стажу на підставі додатково поданих ним документів, зобов'язати відповідача провести йому, як непрацюючому пенсіонеру, перерахунок розміру пенсії у відповідності з пенсійним законодавством, а саме: провести доплату до пенсії, як «дитині війни», у відповідності з абз. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з дня відновлення виплати пенсії - 23.01.2012 року та в подальшому у відповідності з Законами України, провести індексацію розміру пенсії за віком у відповідності ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня поновлення виплати пенсії - 23.01.2012 року та в подальшому у відповідності до вимог абз. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», провести перерахунок розміру пенсії за віком у відповідності з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2013 року та в подальшому у відповідності з пенсійним законодавством України, провести перерахунок доплати до пенсії за віком за понаднормовий стаж у відповідності з ч. 3 ст. 42 та абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2012 року та в подальшому у відповідності з пенсійним законодавством України та зобов'язати відповідача виплатити недоплачену йому суму у зв'язку з перерахунком складових пенсійної виплати з дня поновлення виплати пенсії, а саме з 23.01.2012 року. Свої вимоги позивач вмотивував тим, що на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року, якою була залишена без змін постанова Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року, йому з 23.01.2012 року було поновлено виплату пенсії за віком, якої він був позбавлений у зв'язку з виїздом до Ізраїлю. В отриманій від відповідача роздруківці пенсії від 04.08.2014 року позивач дізнався, що поновлення йому виплати пенсії здійснено за матеріалами пенсійної справи у відповідності до пенсійного законодавства, яке діяло на дату поновлення виплати пенсії, тобто станом на 23.01.2012 року, без урахування до загального страхового стажу періоду навчання в інституті, оскільки в дипломі, виданому на його ім'я про закінчення навчального закладу була здійснена описка при написанні його ім'я, а саме було помилково зазначено його ім'я як «ОСОБА_1», тоді як вірним є «ОСОБА_1», не була нарахована надбавка як «дитині війни» та відповідач уважав його працюючим пенсіонером. Позивач не погодився з таким розрахунком пенсії та звернувся до відповідача з проханням роз'яснити йому, чому йому не нараховані надбавки до пенсії, як «дитині війни», та чому йому, як непрацюючому пенсіонеру, не проводили перерахунок складових пенсійної виплати, як того вимагали діючі станом на момент поновлення виплати Закони України, а саме ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.ст. 28, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом від 26.01.2015 року відповідач повідомив позивачу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року йому було поновлено виплату пенсії, однак щодо проведення будь-яких перерахунків та призначання будь-яких надбавок в постанові не зазначено. Так, позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду.

Суд за результатами розгляду справи приходить до наступного висновку.

Так, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року, якою була залишена без змін постанова Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року, позивачу з 23.01.2012 року було поновлено виплату пенсії за віком, якої він був позбавлений у зв'язку з виїздом до Ізраїлю (а.с.33-35).

Як убачається з матеріалів справи, 17.07.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка з наданням копії паспорту, трудової книжки, диплому про закінчення інституту та довідки про заробітну плату за період з 1996-2000 роки з метою перерахунку пенсії та надіслати йому роздруківку розрахунку відновленої пенсії.

В отриманій роздруківці розрахунку розміру пенсії від 04.08.2014 року позивач дізнався, що йому було відновлено виплату пенсії за матеріалами пенсійної справи у відповідності до пенсійного законодавства, яке діяло на дату поновлення виплати пенсії, тобто станом на 23.01.2012 року та, окрім того, відповідачем не був урахований до загального страхового стажу період навчання позивача в інституті, оскільки в дипломі, виданому позивачу про закінчення навчального закладу була здійснена описка при написанні його ім'я, а саме було помилково зазначено його ім'я як «ОСОБА_1», тоді як вірним є «ОСОБА_1», не була нарахована надбавка як «дитині війни» та відповідач уважав позивача працюючим пенсіонером.

21.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку розміру його пенсії, при цьому надав уточнюючу архівну довідку Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, згідно якої диплом серії НОМЕР_1, виданий 18.06.1959 року дійсно належить позивачу, та надав довідку з «Налогового управления Израиль», згідно якої позивач не перебуває на обліку на не сплачує податки (а.с.16, 19).

Листом від 26.01.2015 року відповідач повідомив позивачу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року йому було поновлено виплату пенсії, однак щодо проведення будь-яких перерахунків та призначання будь-яких надбавок в постанові не зазначено (а.с.25).

Отже розглядаючи пред'явлені позовні вимоги щодо визнання позивача непрацюючим пенсіонером та зарахування періоду його навчання в інституті до загального страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, згідно із ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання має бути підтверджений дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками й іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих його етапів.

Так, позивачем відповідачу на підтвердження часу навчання для зарахування його до стажу роботи був наданий диплом та уточнююча архівна довідка Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, згідно якої диплом серії НОМЕР_1, виданий 18.06.1959 року дійсно належить позивачу (а.с.15-16), у зв'язку з чим суд уважає, що період навчання позивача підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу.

Окрім того, позивачем було надано відповідачу копію трудової книжки та довідку з «Налогового управления Израиль», згідно якої позивач не перебуває на обліку на не сплачує податки, завірену нотаріусом та печаткою Апостіль, що підтверджує те, що він є непрацездатною особою (а.с.19).

Відтак зважаючи на вище викладене, суд уважає, що дана частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити доплату підвищення до пенсії як «дитині війни», то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач народився 06.02.1936 року, тобто у відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитина війни».

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був чинний на момент виїзду позивача за кордон, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 визнано неконституційними положення п. 2 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Окрім того, як визначено ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, суд уважає, що ця частина позовних вимог також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог, стосовно проведення індексації розміру пенсії відповідно до положень ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до ст. 4 вищезазначеного Закону - індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 6 цього ж Закону, у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів, у тому числі пенсій. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно абз.1 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ 17.07.2003 року №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до абз. 6 п. 4 вказаного Порядку проведення індексації грошових доходів населення, сума індексації грошових доходів, визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, у разі відсутності перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, підстав для проведення індексації грошових доходів населення немає. Тобто, в місяцях, коли величина приросту індексу споживчих цін не подолала поріг індексації, сума індексації грошових доходів залишається фіксованою.

При цьому, при підвищенні грошового доходу (пенсії) позивача необхідно керуватись нормами ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та зразком нарахування індексу споживчих цін для проведення індексації приведеному у Додатку №1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, згідно з яким не проводиться індексація в місяці, в якому здійснено підвищення грошових доходів громадян.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо проведення індексації відновленої пенсії також підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про перерахунок пенсії відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає наступне.

Відповідно до норм зазначеної статті, щороку, починаючи з 01 березня поточного року, у разі якщо середня заробітна в Україні, з якої сплачено страхові внески за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначають (перераховують) пенсію, підвищену на коефіцієнт, який відповідає не менше як 20% показника зростання середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески порівняно з попереднім роком але не менше зростання рівня інфляції (індексу цін за минулий рік). Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду України за рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 264 від 15.04.2013 року «Про підвищення розміру пенсії у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника» було розроблено Інструкцію проведення масового перерахунку пенсії автоматизованим способом з 01.03.2013 року. Відповідно до Порядку проведення перерахунку розмірів пенсій коефіцієнт підвищення пенсій у 2013 році становив 1,0298. При визначенні індивідуального коефіцієнту підвищення пенсійних виплат в минулому році порівнюються розміри пенсійної виплати станом на 31.12.2012 року до розміру пенсійної виплати станом на 31.12.2011 року. Оскільки поновлення виплати пенсії позивачу відбулось 23.01.2012 року, сума пенсійної виплати на 31.12.2011 року відсутня, тому пенсія позивачу відповідно до постанови КМУ №264 від 15.04.2013 року перерахунку з 01.03.2013 року не підлягала.

Окрім того, дію ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно із Законом №1166-11 від 27.03.2014 року зупинено до стабілізації економічної ситуації в країні, а отже в 2014 році перерахунки відповідно до ч. 2 ст. 42 вищезазначеного Закону не проводяться.

Відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позовні вимоги, щодо проведення перерахунку у відповідності до ч. 3 ст. 42 та абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених Законом, підвищення розміру пенсії обчислюється відповідно до ст. 28 цього закону (крім пенсіонерів які працюють або провадять діяльність пов'язану з отриманням доходів), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності, пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлювався на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Таким чином, зважаючи на вище викладе, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є також обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволенню позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України з місцевого бюджету на користь позивача слід стягнути 73 грн. 08 коп. у повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 159-163, 167, 1832 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_2 на підставі додатково поданих документів час навчання в інституті до загального страхового стажу та визнати його непрацюючим пенсіонером.

Визнати протиправною відмову відповідача Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до пенсійного законодавства та нарахувати доплату до пенсії як «дитині війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_2 на підставі додатково поданих документів час його навчання в інституті до загального страхового стажу та здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, а саме: провести нарахування та виплату підвищення до пенсії, як «дитині війни» згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дня відновлення виплати пенсії - 23.01.2012 року, провести перерахунок доплати до пенсії за віком за понаднормовий стаж у відповідності до ч. 3 ст. 42, та абзацу 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2012 року, та в подальшому, у відповідності до вимог діючого законодавства, провести індексацію розміру пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня поновлення виплати пенсії - 23.01.2012 року і в подальшому, у відповідності до вимог ст. 4 абз.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», та діючого законодавства, та після проведення відповідних перерахунків сплатити ОСОБА_2 недоплачену суму пенсійних виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 73 грн. 08 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 КАС України.

Суддя В.В. Попов.