Справа № 6868/10
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2010-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2010 р. справа № 2а-331/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Суховарова А.В.

суддів: Нагорної Л.М. Лукманової О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради на постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_2 від 21.12.2009 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради про стягнення щорічних одноразових допомог

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22.09.2009 звернувся до Інгулецького районного суду міста ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради, в якому поросить стягнути недоплачену допомогу на оздоровлення за 2007-2009 роки в сумі 5810гр як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; та недоплачену допомогу до 5 травня за 2007-2009 роки в сумі 9015гр42коп як інваліду війни ІІІ групи (ас1).

Постановою Інгулецького районного суду міста ОСОБА_2 від 21.12.2009 позов задоволений частково. Визнані протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення стосовно виплати в 2009 році допомоги на оздоровлення менше чотирьох мінімальних заробітних плат, як це передбачено статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобовязано здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу в розмірі 2330гр. В задоволені решти позовних вимог відмовлено (ас42).

В апеляційній скарзі позивач просить постанову суду скасувати та позов задовольнити в повному обсязі. Вважає що суд безпідставно відмовив у виплаті допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки та повністю відмовив у задоволені позовних вимог про виплату допомоги до 5 травня (ас52).

В апеляційній скарзі Управління праці і соціального захисту населення просить постанову суду скасувати. Посилається на те, що бюджетом не передбачена виплата допомоги в розмірі, якому просить позивач (ас54).

За заявами сторін апеляційний перегляд здійснювався в порядку письмового провадження (ас27,28,35,53,55).

Переглядаючи справу щодо позовних вимог про виплату допомоги на оздоровлення колегія суддів виходить з наступного:

Згідно наданих сторонами доказів, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідом ІІІ групи безстроково. Перебуває на обліку Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради. Допомога на оздоровлення в 2007-2009 роках виплачувалась в розмірі 90гр відповідно до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(ас7,8,12,13,20,36).

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції від 06.06.1996, інвалідам ІІІ групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»дія частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинялась.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»викладалась в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»стосовно зупинення частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України»стосовно внесення змін до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Оскільки допомога на оздоровлення ОСОБА_1 в розмірі 90гр відповідно до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 в 2007 і 2008 роках виплачена в січні місяці (ас7,20), тобто до прийняття рішень Конституційним Судом України, Управління праці і соціального захисту населення правомірно діяло в межах чинного на той час законодавства.

Суд першої інстанції правильно відмовив в позові за 2007-2008 роки.

Водночас після 22.05.2008 зміни до частини 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносились, а тому вона діє в редакції від 06.06.1996. Отже суд першої інстанції правильно зобовязав виплатити різницю між розміром чотирьох мінімальних заробітних плат і фактично виплаченою допомогою.

В частині задоволення позовних вимог про виплату допомоги на оздоровлення постанова місцевого суду є законною і обгрунтованою, а тому в апеляційній скарзі Управління праці і соціального захисту населення слід відмовити.

Переглядаючи справу щодо позовних вимог про виплату допомоги до 5 травня колегія суддів виходить з наступного:

Згідно наданих сторонами доказів, ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІІ групи безстроково. Перебуває на обліку Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради. Допомога до 5 травня в 2007 році виплачена в розмірі 300гр відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в 2008 році в розмірі 350гр відповідно до Постанови КМУ №183 від 12.03.2008, в 2009 році в розмірі 380гр відповідно до Постанови КМУ №211 від 18.03.2009 (ас7,9,12,13,20,37).

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 25.12.1998, інвалідам війни ІІІ групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»дія частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту»зупинялась.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частина 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»викладалась в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України №6рп/2007 від 09.07.2007 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»стосовно зупинення частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 визнані неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України»стосовно внесення змін до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту».

Оскільки допомога в 2007-2008 роках виплачена ОСОБА_1 до 5 травня відповідно до діючих на той час положень законів про державний бюджет (ас37), тобто до прийняття рішень Конституційним Судом України, відповідач правомірно діяв в межах чинного на той час законодавства.

Однак, відмовляючи в позові за 2009 рік, районний суд не взяв до уваги, що після 22.05.2008 зміни до частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту»не вносились, а тому вона діє в редакції від 25.12.1998. Отже ОСОБА_1 в 2009 році мав право на допомогу до Дня Перемоги в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, що на день виплати в квітні (ас37) становить 498х7=3486гр. За вичетом сплачених 380гр, Управління праці і соціального захисту населення зобовязано доплатити позивачу 3106гр.

Доводи про відсутність бюджетних коштів колегією суддів не приймаються. Так Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України»зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань. Відповідно до статті 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відтак апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 198, 205, 207 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_2 від 21.12.2009 в частині відмови в позові ОСОБА_1 про виплату допомоги до 5 травня за 2009 рік.

Визнати протиправними дії Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік менше семи мінімальних пенсій за віком.

Зобовязати Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради доплатити ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2009 рік в сумі 3106 (три тисячі сто шість) гривень.

В решті частини постанову Інгулецького районного суду міста ОСОБА_2 від 21.12.2009 залишити без змін.

В задоволенні апеляційної скарги Управління праці і соціального захисту населення Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_2 ради відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.М. Лукманова