Справа № 808/4704/14
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/4704/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2015 року

справа № 808/4704/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Білак С.В. Гімона М.М.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000202/2 від 05.06.2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів №112030000/2013/000307/2 від 11.04.2013 р. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 03.06.2014 року відповідно до контракту №235-ПС/2011 від 07.07.2011 року на адресу ПАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» надійшов вантаж від закритого акціонерного товариства «Лисьвенський металургійний завод» (Російська Федерація) - прокат плоский із вуглецевої сталі завширшки 810 мм, тонколистовий холоднокатаний електролітично оцинкований марки ЭЦ-1 08Ю ВОСВ 2 0,70*810 мм, на вантажному автомобілі. Вантаж був розміщений в зоні митного контролю митного поста Запоріжжя-центральний.

03 червня 2014 року декларантом Позивача було заявлено митну декларацію для проведення митного оформлення вантажу: ВМД №112050000/2014/013138.

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Проте, 03.06.2014 року декларанту позивача було видано повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення.

05 червня 2014 декларантом позивача для підтвердження заявленої митної вартості товарів було надано наступні додаткові документи: біржове котирування цін; бухгалтерська виписка виробника - товарна накладна №ПР-14004243 від 27.05.2014 року; комерційна пропозиція.

Відповідачем було оформлено рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000202/2 від 05.06.2014 року, яким митна вартість товару, що імпортується, визначена із застосуванням резервного методу згідно наявної у митного органу інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 МКУ використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 1,0000 доларів США з 1 кг. товару.

В зазначеному рішенні Відповідач дійшов висновків про невизнання митної вартості, заявленої декларантом, оскільки заявлено неповні відомості про митну вартість товарів.

Позивач з даним рішенням не погодився, що й стало підставою для звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд дійшов висновку, що при приймаючи рішення про коригування митної вартості відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказане рішення підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Даними нормами визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, орган доходів і зборів зобов’язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, а також не надання в повному обсязі на вимогу Митниці додаткових документів.

З огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом. При цьому, з дослідження наданих позивачем документів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у них розбіжностей, на які посилалась Митниця у рішенні про коригування митної вартості.

Так, щодо доводів Митниці про те, що в специфікації від 16.05.2014 №23 зазначено продавця – ЗАТ “Лысьвенский металлургический завод”, але Контракт від 07.07.2011 №235-ПС/2011 було укладено між ПАТ «ЗАЗ» та ЗАТ «Полистил», судом встановлено обставини, які свідчать про те, що контракт дійсно був укладений між ПАТ "ЗАЗ" та ЗАТ "Полистил", проте позивачем надавалась як митному органу (а.с.7), так і до суду (а.с.20) додаткова угода №10 від 13.12.2013 року до Контракту №235-ПС/2011 від 07.07.2011 року, відповідно до якої Закрите акціонерне товариство "ПОЛИСТИЛ" перейменовується на Закрите акціонерне товариство "Лисьвенський металлургичечский завод".

Щодо доводів Митниці про те, що в СМR в гр.23 (перевізник) зазначена ТОВ «Славутич-Транс», а довідка про транспортні витрати видана ООО "Аско-Экспедиция" (код ЄДРПОУ 31903893) судом встановлено, що між ПАТ "ЗАЗ" та ООО "Аско-Экспедиция" 18.08.2010 року укладено Генеральний договір №540 про транспортно-експедиторське обслуговування (а.с.70-80), відповідно до умов якого Експедитор прийняв на себе зобов'язання від свого імені, за рахунок та в інтересах Замовника організовувати транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних грузів замовника.

ООО "Аско-Экспедиция" залучив до виконання договору іншу юридичну особу ТОВ "Терра-Верналіс", про що свідчить Договір №АП-14/11.02.2014 від 11.02.2014 (а.с.81-85).

ТОВ "Терра-Верналіс" в свою чергу уклало договір про надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення грузів в міжнародному автомобільному сполученні з ТОВ «Славутич-Транс» (а.с.86-87).

В матеріалах справи наявна довідка про транспортні витрати №1801 від 27.05.2014, видана ТОВ "АСКО-Експедиція" (а.с.25).

Згідно платіжного доручення №143330 від 06.08.2014 (а.с.88) позивач сплатив кошти за доставку вантажу саме на рахунок ТОВ "АСКО-Експедиція" (код ЄДРПОУ 31903893).

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи Митниці про наявність розбіжностей в документах, які підтверджують витрати на транспортування вантажу спростовуються матеріалами справи.

Також безпідставними є доводи Митниці щодо наявності розбіжностей в специфікації та рахунку-фактури відносно назви товару.

Так, в специфікації №23 від 16.05.2014 року в графі "найменування товару" зазначено "Прокат тонколистовий холоднокатаний електролітично оцинкований" (а.с.23).

В Рахунку-фактурі №3985 від 27.05.2014 в графі "Найменування товару" зазначено "Прокат тонколистовий холоднокатаний електролітично оцинкований"(а.с.24).

Отже найменування товару є однаковим у вищезазначених документах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції, повно, всебічно та в межах заявлених вимог, з'ясовано обставини справи, надано належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішено питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішено справу, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 29 травня 2015 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Білак

Суддя: М.М.Гімон