Справа № 2а-10881/10/1570
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ К/9991/56628/12,К/9991/48857/12,

К/9991/19663/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими

платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби,

Державної податкової адміністрації в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду

від 11 липня 2012 року

та додаткову

постанову Одеського апеляційного адміністративного суду

від 01 серпня 2012 року

у справі №2а-10881/10/1570

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»
до третя особа Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служи Державна податкова адміністрація в Одеській області
про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду 21 квітня 2011 року відмовлено у задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі по тексту - позивач, ВАТ «ЕП «Одесаобленерго») до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служи (далі по тексту - відповідач, СДПІ у м. Одесі), третя особа - Державна податкова адміністрація в Одеській області (далі по тексту - третя особа, ДПА в Одеській області) про визнання протиправними дій щодо відмови в прийнятті у позивача податкової звітності, а саме: уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість та визнання протиправними дій щодо відмови у визнанні як податкової звітності - уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість та зобов'язання визнати їх як податку звітність - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року апеляційну скаргу ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» задоволено, скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2011 року, а позов задоволено повністю.

Визнано протиправними відмову СДПІ у м. Одесі щодо невизнання та неприйняття у ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» податкової звітності, а саме: уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленими самостійно виявлених помилок за звітні періоди березень - грудень 2008 року та січень - березень 2009 року.

01 серпня 2012 року Одеським апеляційним адміністративним судом за результатами розгляду заяви позивача винесено додаткову постанову, якою зобов'язано СДПІ у м. Одесі визнати як податкову звітність ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач та третя особа звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, у яких просять скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року та додаткову постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду 21 квітня 2011 року.

Позивач надав письмові заперечення на касаційні скарги, в яких наводить доводи законності та обґрунтованості рішень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подавалися на адресу відповідача податкові декларації з податку на додану вартість за звітні податкові періоди з березня по грудень 2008 року та з січня по березень 2009 року, разом з додатками №5 - «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», які були належним чином прийняті податковим органом та враховані як податкова звітність.

СДПІ у м. Одесі була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2009 року, під час якої проводилася перевірка повноти визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, задекларованого податкового кредиту, повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість, правомірності декларування сум податку, що підлягають бюджетному відшкодуванню за вказаний період по вище переліченим поданим податковим деклараціям з податку на додану вартість. За результатами цієї перевірки складений та підписаний податковим органом акт перевірки від 23 жовтня 2009 року № 663/16-1/00131713/14.

У липні 2010 року позивач, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітні періоди березень-грудень 2008 року, січень-березень 2009 року, подав до відповідача уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Листом від 28 липня 2010 року № 23135/10/16-10 50 відповідач повідомив позивача про невизнання вказаних уточнюючих розрахунків як податкової звітності, з посиланням на п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», як такі, що подані за податковий період, який вже перевірявся податковим органом.

За результатами оскарження зазначених дій, рішенням СДПІ у м. Одесі про результати розгляду первинної скарги від 29 вересня 2010 року № 30020/10/25-021, а також рішенням ДПА в Одеській області від 27 жовтня 2010 року № 38950/10/15-0217 скарги позивача залишені без задоволення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, позивач не мав права на подачу уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість за період, який вже був перевірений податковим органом.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що право платника податків на подання уточнюючих розрахунків у зв'язку з самостійним виявленням помилок у показниках раніше поданих декларацій не може бути обмежене у зв'язку з проведення податковим органом перевірки за період, в якому виявлено помилки.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №2181) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Враховуючи наведені положення та те, що позивачем було самостійно в межах встановленого законом строку виявлено помилки у додатках №5 до декларацій з податку на додану вартість, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що товариством правомірно подано уточнюючі розрахунки.

Доводи відповідачів щодо відсутності у позивача права на внесення змін до податкової звітності за період, який вже був предметом перевірки, підлягають відхиленню, оскільки законодавство, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не визначало акт перевірки податкового органу як підставу для позбавлення платника права подавати уточнюючі розрахунки або зазначати уточнюючі показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

З огляду на викладе, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення заяви позивача та постановлення додаткової постанови, якою зобов'язано відповідача визнати як податкову звітність уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням позивачем самостійно виявлених помилок.

Доводи касаційних скарг вищенаведеного не спростовують, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служи та Державної податкової адміністрації в Одеській області залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року та додаткову постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року у справі №2а-10881/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна