Справа № 2а/1570/8599/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2015 р. м. Київ К/800/9101/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Загороднього А.Ф.

Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання: Чайці О.С.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства «Процес»

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року

та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року

по справі № 2а/1570/8599/11

за позовом Приватного підприємства «Процес»

до Південної митниці

за участю Прокуратури міста Одеси

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Процес» звернулось до суду з адміністративним позовом до Південної митниці про скасування податкових повідомлень-рішень № 223 від 09.09.2011 року, яким визначено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 197092,86 грн., № 225 від 09.09.2011 року, яким визначено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: антидемпінгове мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 226545,14 грн., № 226 від 09.09.2011 року, яким визначено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 757380,08 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову з огляду на безпідставність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами норм матеріального права та прийняття судового рішення без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 12.08.2011 року по 15.08.2011 року робочою групою у складі посадових та службових осіб Південної митниці проведено невиїзну документальну перевірку ПП «Процес» з питань дотримання законодавства України з питань митної справи, щодо повноти нарахування та сплати до Державного бюджету України податків та зборів при митному оформленні вантажної митної декларації типу ТР80 №500060703/11/002082 у зоні діяльності Південної митниці.

За наслідками проведеної перевірки було складено акт про проведення невиїзної документальної перевірки стану дотримання законодавства з питань митної справи ПП «Процес» № 0066/11/500000000/ від 15 серпня 2011 року.

Перевіркою встановлено, що 21.07.2011 року Південною митницею було оформлено ВМД ТР 80 № 500060703/2011/002082. Товари були допущені до переміщення митною територією України у режимі транзиту відповідно до ст. 203 Митного кодексу України, а саме - на підставі наявних документів і за умови виконання перевізником положень Митного кодексу та інших законів України. Дата доставки товарів у митницю призначення - 26.07.2011 року. Проте, відповідно до листа Держмитслужби України від 12.08.2011 року № 20/2-12/04860, стосовно вищезгаданого товару не дотримано вимог п. 5 ст. 201 Митного кодексу України, а саме - доставляння товарів у строк, що визначається відповідно до чинних в Україні нормативів на перевезення вантажів, виходячи з виду транспорту, маршруту, відстані до кінцевого пункту та інших умов перевезення.

На момент вичерпання встановлених при оформленні строків доставки, товари до митниці призначення не надійшли, що підтверджується відсутністю відповідних відміток в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби.

На підставі висновків акту перевірки були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що позивачем не доведено факту реального здійснення господарських операцій між ним та його контрагентом, а відтак визначення позивачу відповідних грошових зобов'язань контролюючим органом доведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачити ці норми.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

У мотивувальній частині рішення, зокрема, слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведене кореспондує приписам постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про судове рішення», якою визначено, що мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні позовних вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права.

Висновки судів про те, що у діях позивача мало місце порушення вимог чинного податкового законодавства, засновані на припущеннях, оскільки судами не надано оцінки доводам позивача та відповідним первинним документам щодо проведення перевірки без урахування та дослідження всіх обставин, які мали місце при здійсненні господарських операцій між позивачем та його контрагентами. При цьому, вказані висновки зроблені судами без урахуванням вимог ч.2 ст.71 КАС України, якою саме на відповідача покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах у разі, якщо відповідач заперечує проти позову.

Зокрема, серед іншого, судами не спростовано доводи позивача, що контролюючим органом не доведено належними засобами доказування те, що:

1. підпис, який міститься на оригіналі ВМД типу ТР-80 за № 500060703/2011/002082 від 21.07.2011 року належить саме гр. України ОСОБА_3, адже особа, яка проставила свій підпис у ВМД, прийняла на себе зобов'язання перемістити задекларовані товари транзитом через митну територію України та доставити їх до Сумської митниці в термін до 26.07.2011 року та була ознайомлена зі змістом статей 331, 332, 336, 337, 338, 349, 350 Митного кодексу України;

2. підпис, який міститься на оригіналі видаткової накладної № 541 від 21.07.2011 року, не належить гр. України ОСОБА_3, адже згідно цього документа, отримувачем вантажу є підприємство на території України, а саме - ТОВ «УКРПРОМТРАНС» за адресою - Україна, Одеська обл., Іванівський р-н, с.м.т. Радісне, вул. Садова, 7;

3. підпис та печатка, які проставлені на засвідченій копії договору № 564/9 від 01.07.2011 року між ТОВ «Морські перевезення» та ПП «Процес», належать директору - гр. України ОСОБА_4 та підприємству ПП «Процес» відповідно;

4. підпис та печатка, які проставлені на оригіналі заявки-додатку № 1807 від 18.07.2011 року, належать директору - гр. України ОСОБА_4 та підприємству ПП «Процес» відповідно.

Натомість, з огляду на те, що позиція Південної митниці суперечить свідченням гр. України ОСОБА_3 та директора ПП «Процес» гр. України ОСОБА_4, а також з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, судами не розглянуто питання про призначення відповідної експертизи.

У той же час, надаючи оцінку правомірності дій позивача, судам необхідно дослідити правовий механізм регулювання спірних правовідносин з відповідним розмежуванням висновків щодо передумов та наслідків господарських операцій, з урахуванням необхідності встановлення власне сутності юридичних фактів у їх сукупності, що складають зміст досліджуваних правовідносин у даній справі.

Разом з тим, судами не були враховані приписи частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; зобов'язує суд запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Під час розгляду даної справи судам необхідно забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного, повного дослідження та вивчення усіх обставин справи, необхідних для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Так, в процесі розгляду даної справи судами не було досліджено первинні документи, що підтверджують достовірність та повноту даних, викладених безпосередньо в акті перевірки, на підставі висновків якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Оскільки зазначені обставини справи не були з'ясовані судами попередніх інстанцій, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, і це порушення вимог ч.4, ч.5 ст.11 КАС України не може бути усунено судом касаційної інстанції з урахуванням меж касаційного перегляду справи, встановлених ст. 220 КАС України, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у цій ухвалі, виконати вимоги процесуального законодавства, зокрема ч.4 та ч.5 ст.11 КАС України щодо з'ясування всіх обставин у справі, ст. 86 цього Кодексу щодо оцінки доказів та в залежності від встановленого і у відповідності з нормами матеріального права вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 160, 210- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Процес» задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року по справі №2а/1570/8599/11 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписЗагородній А.Ф.
підписЮрченко В.П.

Ухвала складена у повному обсязі 29.05.2015 р.