Справа № 2а-2465/10/1170
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/62756/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Кіровоградської митниці Міндоходів на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт»

до відповідача-1 Кіровоградської митниці

відповідача-2 Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство «АФ Олександріяконсервіс»

про визнання нечинним та скасування рішення, стягнення 2148,51гр., -

В С Т А Н О В И В :

29.06.2010р. до суду з позовом про визнання нечинним та скасування рішення Кіровоградської митниці (далі Митниця) звернулось товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт» (далі Товариство). Свої вимоги позивач мотивував тим, що він надав Митниці документи, необхідні для митного оформлення товарів, що надійшли до України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Митницею було відмовлено у прийнятті митної декларації та самостійно визначено митну вартість. Вважаючи дії Митниці такими, що не відповідають чинному законодавству, позивач просив скасувати рішення Митниці від 17.06.2010р. про визначення митної вартості товару та стягнути з державного бюджету 2148,51гр. надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2010р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2.07.2013р., позов задоволено частково : визнано протиправним та скасовано рішення Митниці про визначення митної вартості товару. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями, Митниця звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про протиправність дій відповідача при визначенні митної вартості товару.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем для митного оформлення товару, поставленого в Україну на підставі зовнішньоекономічного контракту, подано декларацію митної вартості від 16.06.2010р.

Посадовою особою відповідача у відповідній графі декларації було здійснено відмітку про витребування від декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої вартості товару, а саме : договір з третіми особами, що пов'язаний з договором на поставку; рахунки на здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних послуг, пов'язаних з виконанням умов договору; відповідну бухгалтерську документацію; каталоги, специфікації, прейскуранти та калькуляції фірми виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товару; відомості про якісні характеристики товару; інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та інші документи за бажанням декларанта.

В той же день, декларантом було письмово проінформовано Митницю про неможливість надати витребувані додаткові документи.

17.06.2010р. Митницею прийнято рішення про визначення вартості товару за шостим (резервним) методом і видано картку відмови в прийнятті митної декларації. При цьому митним органом у своєму рішенні не наведено обґрунтування неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення вартості.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулювались Митним Кодексом України, що був чинним до 1.06.2012р.

Відповідно до частини першої статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 6.02.2012р. №21-375а11 Верховний Суд України зазначив наступне: Верховний Суду України не погоджується з висновком суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, Верховний Суд України вважає, що у разі незгоди Митниці із ціною імпортованого товару, остання відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

За таких обставин касаційний суд дійшов неправильного висновку про правомірність дій Митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, та без обґрунтування неможливості їх застосування.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2011 року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011 року (справа № 21-76а10) та від 21 листопада 2011 року (справа № 21-222а11).»

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного суду України і доводи касаційної скарги правильність цих висновків не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201,223,224,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Кіровоградської митниці Міндоходів залишити без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2010р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2.07.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз