Справа № 818/504/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 р.Справа № 818/504/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 818/504/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держземагенства у Сумській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держземагенства у Сумській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача, викладену у листі від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту;

- стягнути з Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі 73, 08 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500, 00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі №818/504/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Сумській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі №818/504/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі та надісланих додаткових поясненнях зазначила, що 30 жовтня 2014 р. подала до ГУ Держземагенства у Сумській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту із всіма необхідними документами. Однак, стверджує, що їй було неправомірно відмовлено з тієї підстави, що частково земельна ділянка, яка планується до відведення, є заболоченою місцевістю і відноситься до категорії земель водного фонду, оскільки ст. 118 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Крім того, зазначила, що надані відповідачем Викопіювання з чергового кадастрового плану визначеної земельної ділянки та Ситуаційний план є графічними матеріалами 70-80-х років минулого сторіччя, які майже сорок років не оновлювались, тому не можуть об'єктивно відображати справжній стан земельної ділянки. Без здійснення землевпорядних робіт та з огляду на відсутність будь-яких проектів віднесення земельної ділянки до земель водного фонду, вважає, що неможливо стверджувати, що ця земельна ділянка частково відноситься до земель водного фонду. Звертає увагу на те, що поряд з земельною ділянкою щодо якої подавалась заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, в 2008 році громадянам надавались земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які з усіх боків примикають до спірної земельної ділянки та відносяться до земель сільськогосподарського призначення, категорія угідь - сіножаті. Також, посилаючись на рішення судів щодо суміжних земельних ділянок, стверджує, що спірна земельна ділянка, яка планується до відведення, не відноситься до земель водного фонду. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що частково земельна ділянка, яка планується до відведення, є заболоченою місцевістю і відноситься до категорії земель водного фонду. Так, з викладених підстав, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просив розглянути справу без участі його представника.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 жовтня 2014 року подала до ГУ Держземагенства у Сумській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2 гектара, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району за межами населеного пункту (а.с. 9). До заяви були додані викопіювання з кадастрової карти, копія документа, що посвідчує особу та копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ Держземагенства у Сумській області листом від 24.11.2014 р. № 0-268/21-14-СГ (а.с. 12) повідомило позивача про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність через те, що земельна ділянка, яка планується до відведення, є заболоченою місцевістю та відноситься до категорії земель водного фонду.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування, а також зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передача у власність (в тому числі і розгляд клопотань про надання у власність) земельних ділянок, які належать до водного фонду, не відноситься до компетенції відповідача. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана відмова відповідає вимогам земельного законодавства, в зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть бути власністю однієї особи, спільною сумісною власністю подружжя та спільною частковою власністю членів особистого селянського господарства відповідно до закону.

Членам особистого селянського господарства земельні частки (паї) можуть виділятися в натурі (на місцевості) єдиним масивом у спільну часткову власність та спільну сумісну власність (подружжя) відповідно до закону.

Порядок надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства визначається Земельним кодексом України.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею 116 згаданого Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На виконання ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що до компетенції ГУ Держземагенства у Сумській області відноситься вирішення питань щодо передачі у власність лише земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Отже, колегія суддів вважає, що передача у власність (в тому числі і розгляд клопотань про надання у власність) земельних ділянок, які належать до водного фонду, не відноситься до компетенції ГУ Держземагенства у Сумській області.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, частина земельної ділянки, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою якої звернулась ОСОБА_1, є державною власністю і належить до земель водного фонду, що підтверджується інформаційною довідкою від 11.11.2014 року №111/01-15-0833-2 (а.с. 32), а також викопіюванням з кадастрового плану визначеної земельної ділянки на території Червоненської сільської ради орієнтовною площею 2,0 га (а.с. 47-48).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ГУ Держземагенства у Сумській області відсутні повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відносно тієї частини земельної ділянки, яка належить до водного фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, надав належні докази, які наявні у матеріалах справи на підтвердження законності та обґрунтованості власного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та земельним законодавством.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі №818/504/15 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 818/504/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2015 р.