Справа № 826/20013/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Шурка О.І.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазерний центр Груп» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник відповідача наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваного рішення.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи скарги та подані письмові заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої наразі є ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, згідно норм пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 31.07.2014 року № 14708, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Лазерний центр Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Аленгрос» (ідентифікаційний код 38930834) за лютий 2014 року, за результатами якої складений акт від 01.08.2014 року № 1858/26-53-22-03-21/38807520.

Копію наказу ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 31.07.2014 року № 1470 було вручено, а направлення на перевірку від 31.07.2014 року № 1118 пред'явлено під розписку керівнику ТОВ «Лазерний центр Груп» Соболевській О.О. 31.07.2014 року, що підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується позивачем.

У акті перевірки містяться висновки відповідача про завищення позивачем, в порушення норм п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), показника податкового кредиту за місяць лютий 2014 року на суму податку на додану вартість 136 813,00 грн.

Відповідач вважає, що позивачем неправомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Аленгрос», згідно договорів від 03.02.2014 року № UA16/14 і від 03.02.2014 року № 16П/14, яке, на думку перевіряючого, не мало реальних можливостей для здійснення зазначених господарських операцій, та у зв'язку з відсутністю реєстрації зазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Під час проведення документальної перевірки позивача контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Лазерний центр Груп» займається виробництвом рекламної продукції, торгового обладнання для офісів і підприємств торгівлі (пластикові кармани, цінники, монетниці, рамки різного формату, таблички для стін/дверей, підставки для буклетів, стійки для буклетів тощо), що відповідає основному виду діяльності підприємства - виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі.

03.02.2014 року ТОВ «Лазерний центр Груп» уклало з ТОВ «Аленгрос» письмові договори: договір купівлі-продажу товарів на умовах товарного кредиту за № UA16/14 та договір на постачання виробничого призначення за № 16П/14.

За результатами виконання вказаних договорів ТОВ «Аленгрос» склало видаткові накладні та акти наданих послуг, виписало податкові накладні. Суми податку на додану вартість (а саме: 94 740,00 грн. по договору від 03.02.2014року № UA16/14 та 42 073,00 грн. по договору від 03.02.2014року № 16П/14) по таких податкових накладних були включені ТОВ «Лазерний Центр Груп» до складу податкового кредиту за період лютий 2014 року, що відповідає даним додатку 5 до Податкової декларації з ПДВ за аналогічний звітний (податковий) період.

При цьому, в акті перевірки контролюючим органом зауважено про те, що за даними електронної бази Єдиний реєстр податковий накладних відомості про такі податкові накладні постачальника ТОВ «Аленгрос» відсутні.

Крім того, перевіряючим були враховані висновки та обставини, викладені в акті ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області від 03.06.2014 року № 365/17-16-22-01/38930834 про результати проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Аленгрос» (ідентифікаційний код 38930834), з питань правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період 01.01.2013 року по 30.04.2014 року, згідно якого встановлено відсутність реального здійснення ТОВ «Аленгрос» господарських операцій з придбання та продажу товарів (робіт, послуг). Зокрема, в тексті акта перевірки регіональної ДПІ зафіксовані наступні обставини: 1) згідно висновку ОУ ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про результати відпрацювання ризикового платника податків встановлено, що ТОВ «Аленгрос» за податковою адресою: 33001, Рівненська область, м. Рівне вул. Дворецька, 123А не знаходиться; 2) на адресу ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області 15.04.2014 року надійшов лист від гр. ОСОБА_4 (що значиться керівником ТОВ «Аленгрос»), в якому зазначено, що вона ніколи не була і не є на даний час посадовою особою цього товариства. Довіреності нікому не виписувала і не брала участі у реєстрації даного підприємства та здійсненні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Аленгрос». Також, в листі зазначено що їй не відомо про місцезнаходження бухгалтерських документів та печатки ТОВ «Аленгрос»; 3) в ході аналізу відомостей про господарську діяльність ТОВ «Аленгрос» встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів. Так, згідно бази даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що у період з грудня 2013 року по лютий 2014 року ТОВ «Аленгрос» придбано товарів (фруктів, м'ясо та рибну продукції) на суму 55 млн. грн., однак, в подальшому відбувалась реалізація сувенірних пляшок, цукру, борошна, фарби, піддонів, проведення зварювальних робіт та надання юридичних послуг, всього на суму 47 млн. грн.; 4) дана документальна перевірка ТОВ «Аленгрос» була ініційована на підставі постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві лейтенанта податкової міліції Горчинського А.С. від 26.05.2014 року про призначення документальної перевірки. За даними цієї постанови від 26.05.2014 року вказаним Слідчим управлінням проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Аленгрос», за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 cт. 205 Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, працівник відповідача, в свою чергу, дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Лазерний центр Груп» достатніх правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 136 813,00 грн. за рахунок правочинів з постачальником товарів і послуг ТОВ «Аленгрос». За результатами проведеної документальної перевірки зафіксоване заниження ТОВ «Лазерний центр Груп» податку додану вартість за звітний період лютий 2014 року в сумі 136 813,00 грн.

18.08.2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі зазначеного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення (форми «Р») за № , яким визначила ТОВ «Лазерний центр Груп» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 171 016,00 грн., в т.ч. 136 813,00 грн. за основним платежем, 34 203,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивачем отримано рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 24.10.2014 року № 10935/10/26-15-10-06-15 та рішення Державної фіскальної служби України від 01.12.2014 року № 7752/6/99-99-10-01-15, винесених за результатами розгляду первинної та повторної скарг позивача, у відповідності до змісту яких податкове повідомлення-рішення від 18.08.2014 року № залишено без змін.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Підпунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У силу п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (п. 201.1 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 вказаного Кодексу податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 цього Кодексу встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія зазначає, що законодавцем визначено єдину підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених ПК України, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Враховуючи положення Закону України «Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні», а також приведені норми податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, що однією із основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Судова колегія вважає за необхідне вказати на те, що подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2014 року між ТОВ «Лазерний центр Груп» (Покупець/Замовник), в особі директора Соболевської О.О., та ТОВ «Аленгрос» (Продавець/Виконавець), в особі директора ОСОБА_4, були укладені договори: договір про постачання послуг виробничого призначення за № 16П/14 та договір купівлі-продажу товарів на умовах товарного кредиту за № UA 16/14.

На підтвердження фактів здійснення ТОВ «Аленгрос» поставок товарів та надання послуг на користь ТОВ «Лазерний центр Груп» згідно договорів від 03.02.2014року № 16П/14 і № UA 16/14, та проведення розрахунків за отримані товари і результати наданих послуг позивач надав до суду копії наступних документів: рахунків-фактур, креслення-розкрій пластикових заготівок до певних рахунків-фактур; актів здачі-прийняття робіт; видаткових накладних та податкових накладних, платіжних доручень.

Натомість, відповідачем не надано доказів неналежного оформлення вказаної документації.

Також відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вказаних спірних правочинів, зокрема, того, що ТОВ «Аленгрос» не було зареєстровано в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємий період, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 ПК України.

З пояснень позивача від 26.01.2015 року вбачається, що придбані у ТОВ «Алегрос» товари (сировина і заготовки) та послуги використовувалися у господарській діяльності ТОВ «Лазерний центр Груп», а саме: для виробництва рекламного торгівельного обладнання для підприємств торгівлі (зокрема, підставки для лікарських препаратів, пластикові кармани для плакатів, рекламні стенди), що цілком відповідає напрямку господарської діяльності Товариства (за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до основних видів господарської діяльності ТОВ «Лазерний центр Груп» за КВЕД відносяться, зокрема, наступні: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (31.01), виробництво паперових канцелярських виробів (17.23), виробництво інших виробів з пластмас (22.29), рекламні агентства (73.11)). При цьому у зв'язку з відсутністю у позивача власного спеціального обладнання (як то лазерних станків для прирізки пластику) він змушений був періодично звертатися за допомогою до посередників - третіх осіб, які мають можливість поставляти комплектуючі до виробів ТОВ «Лазерний центр Груп» чи надають послуги з лазерної прирізки і гнуття матеріалів для виробництва продукції (саме одним з таких посередників було ТОВ «Аленгрос»). В подальшому продукцію, яку було виготовлено за посередництва ТОВ «Алегрос» (тобто, з використанням поставлених товарів і результатів наданих послуг), реалізовано позивачем на користь ПрАТ «Київстар», ТОВ «Вільямз Лі Україна», ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Астеліт», в обґрунтування чого позивач надав суду копії договору поставки від 03.12.2013 року № КВ-1379, укладеного між ТОВ «Лазерний центр Груп» (Покупець) і ТОВ «Пластікс-Україна» (Постачальник) щодо поставки сировини (акрилу), та видаткової накладної від 09.01.2014 року, договорів, укладених позивачем в результаті господарських операції з контрагентами-замовниками продукції, та видаткових накладних до них, калькуляцій собівартості продукції, а також штатного розпису ТОВ «Лазерний центр Груп», затвердженого 1 січня 2014 року, та наказів про призначення осіб на відповідні посади, договорів оренди (суборенди) об'єктів нерухомого майна (нежитлових приміщень) для розміщення офісу та виробничих приміщень.

Натомість, відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у підприємства ТОВ «Аленгрос» умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в т.ч. із залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Під час розгляду справи відповідачем не було пред'явлено до суду докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «Лазерний центр Груп» і підприємством ТОВ «Аленгрос», а також документальних доказів на підтвердження факту підписання договорів від 03.02.2014 року і первинних документів до нього не уповноваженими на те особами.

Також, в акті перевірки позивача відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Аленгрос» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазерний центр Груп» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 02.06.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Повний текст ухвали виготовлено 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Шурко О.І.

Василенко Я.М.