Справа № 817/2276/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. м. Київ К/800/13731/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РІФ»

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року

у справі № 817/2276/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІФ»

до Головного управління Державного казначейства у Рівненській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області,

третя особа: Державна податкова інспекція у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІФ» (далі - ТОВ «РІФ») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державного казначейства у Рівненській області (далі - ГУ ДКУ у Рівненській області), Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області (далі - УПФУ в м. Рівне Рівненської області) , в якому просив:

- визнати бездіяльність УПФУ в м. Рівне Рівненської області щодо повернення ТОВ «РІФ» помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів в сумі 20047,12 грн. протиправною;

- зобов'язати УПФУ в м. Рівне Рівненської області направити подання до ГУ ДКУ у Рівненській області про повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів у розмірі 20047,12 грн. ТОВ «РІФ»;

- зобов'язати ГУ ДКУ у Рівненській області на підставі подання УПФУ в м. Рівне та Рівненській області перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ «РІФ» надмірно зараховані до бюджету кошти у розмірі 20047,12 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року позов задоволено:

- визнано бездіяльність УПФУ в м. Рівне Рівненської області щодо повернення ТОВ «РІФ» помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів в сумі 20047,12 грн. протиправною;

- зобов'язано УПФУ в м. Рівне Рівненської області направити подання до ГУ ДКУ у Рівненській області про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів в сумі 20047,12 грн. ТОВ «РІФ»;

- зобов'язано ГУ ДКУ у Рівненській області на підставі подання УПФУ в м. Рівне Рівненської області про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ «РІФ» надмірно зараховані до бюджету кошти у розмірі 20047,12 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 жовтня 2014 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

За наслідками перегляду рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України, постановою Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що позивач сплачував страхові внески до органів пенсійного фонду у розмірах та порядку, передбаченому законом поряд зі сплатою єдиного податку, частина з якого відраховувалась до пенсійного фонду органом державного казначейства, тому позивач не міг впливати на розмір відрахувань з єдиного податку. Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, оскільки підстави для прийняття рішення судом першої інстанції є не приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а порушення УПФУ в м. Рівне Рівненської області приписів Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 2002 р. № 226.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що ТОВ «РІФ» є платником єдиного податку та взяте на облік в УПФУ в м. Рівне Рівненської області 12 вересня 1997 року.

Позивачем, як юридичною особою, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, сплачувався єдиний податок, 42% з якого відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.1998 р.(далі - Указ № 727/98) Державна казначейська служба України перераховувала до Пенсійного фонду України. Поряд з цим, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивачем сплачувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою 33,2%.

В червні 2011 року УПФУ в м. Рівне Рівненської області проведено позапланову перевірку позивача, за результатами якої складено Акт № 246 від 17 червня 2011 року, яким встановлено переплату до пенсійного фонду у розмірі 20 047,12 грн.

23 січня 2013 року позивач листом № 3 звернувся до УПФУ в м. Рівне Рівненської області, в якому просив повернути суму переплати.

31 січня 2013 року УПФУ в м. Рівне Рівненської області листом № 1364/04 відмовлено у повернені суми переплати, посилаючись на те, що згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 22.10.2010 р. № 25-1, затверджені зміни до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р., а саме: з 01 січня 2011 року Розділ 11 виключено, і тому суми єдиного податку, які були помилково та/або надміру сплачені станом на 07 лютого 2011 року, здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 р. № 226 і така переплата за минулі періоди може бути повернута управлінням тільки на рахунки Держказначейства безпосередньо за його зверненням при поверненні платнику сум помилково сплаченого єдиного податку (відповідно до висновків податкової інспекції) як його частину (42%).

17 травня 2013 року ТОВ «РІФ» звернулось листом № 31 до ДПІ у м. Рівному, в якому просило направити подання до Держказначейства про повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів у розмірі 20 047,12 грн. у відповідності до вказаного Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 р. № 226.

Листом № 1248/20-212 від 24 травня 2013 року ДПІ у м. Рівному позивачеві відмовлено у поверненні помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів, посилаючись на відсутність інформації щодо наявності переплати до Пенсійного фонду України.

Позивач, вважаючи такі дії відповідачів протиправними, звернувся до суду даним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що надмірно сплачена сума страхового внеску, сплаченого в межах єдиного податку на рахунок органів Держаказанчейства та в подальшому перерахована на рахунок органу пенсійного фонду, підлягає поверненню суб'єкту підприємницької діяльності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що частина єдиного податку, сплачена суб'єктом підприємницької діяльності на окремий рахунок відділення Держказначейства та перерахована в подальшому до пенсійного фонду, який облікував її як страхові внески, не змінює правової природи податку і не набуває ознак збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Ця властивість єдиного внеску унеможливлює застосування до нього норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими регулюються підстави, умови та порядок повернення помилково або надмірно сплачених страхових внесків.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

За ч.ч. 1, 2 ст. 5 вказаного Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов'язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

У п. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають <…> особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з п. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками зазначених осіб є роботодавці, які відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону є платниками страхових внесків і зобов'язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За змістом ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на момент дії спірних правовідносин) страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство; іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Зокрема, згідно з п. 1 ст. 1, абз. 2 п. 1 ст. 4 вказаного закону для суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності ставка збору встановлена в розмірі 33,2 % від об'єкта оподаткування, визначеного для цієї категорії платників.

Відповідно до ч. 13 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 76 вказаного закону облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. N 21-1 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22 жовтня 2010 року № 25-1.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 п. 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 року № 2-4 (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок ведення обліку), порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до Пенсійного фонду України повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника.

Правила зазначеного Порядку діяли до 01 січня 2011 року і після цієї дати втратили чинність. Натомість з того самого дня набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-1, чинного на час виникнення спірних відносин, правила якого визначали, зокрема, процедуру повернення коштів помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу Пенсійного фонду України, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (пункт 4 Порядку зарахування єдиного внеску). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків був аналогічним тому, який діяв до 1 січня 2011 року.

03 липня 1998 року Президент України видав Указ № 727/98, яким установив для визначеного цим актом суб'єктів малого підприємництва правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів.

Згідно з абз. 4-9 п. 3 вказаного Указу суб'єкти підприємницької діяльності-юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України - 20 %; до місцевого бюджету - 23 %; до Пенсійного фонду України - 42 %; на обов'язкове соціальне страхування - 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 %) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

За п. 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема збору на обов'язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім'я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру», обробляються і реєструються.

Згідно з п. 5 вказаного Порядку суми єдиного податку суб'єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, Пенсійним фондом України, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до Пенсійного фонду України - на рахунки Пенсійного фонду України.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727» (чинної на час виникнення спірних відносин) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб'єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (п. 6).

Зі змісту Указу № 727/98 вбачається, що він не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами вказаного Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Також, положення Указу № 727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як встановлено судами, з посиланням на акт звірки від 17 червня 2011 року № 246 та лист УПФУ в м. Рівне Рівненської області від 31 січня 2013 року № 1364/04, станом на 20 січня 2011 року за ТОВ «РІФ» як платником єдиного податку відповідно до Указу № 727/98 рахується переплата по обов'язкових страхових платежах, перерахованих Держказначейством на рахунок Пенсійного Фонду України, в сумі 20047,12 грн.

Зі змісту цитованих норм законодавства слідує висновок, що суми страхового внеску, які відповідно до Указу № 727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу Пенсійного Фонду України і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Якщо суб'єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу № 727/98 та Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і № «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного Фонду України і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень ч. 13 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, суд апеляційної інстанції помилково скасував його законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, касаційної скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІФ» задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року скасувати та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: