Справа № 22-а-20076/11
Суддя: Михайлів Л. В.
Дата ухвалення: 2011-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 10.3.1 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Савіної Г.О.,

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної соціальної допомоги «дітям війни», -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу (далі УПФУ в Центрально-Міському районі) про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної соціальної допомоги «дітям війни», посилаючись на те, що має статус «дитини війни», тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про соціальний захист дітей війни» для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідачем таке підвищення виплачувалось не в повному обсязі, тому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на його користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2006-2010 роки в сумі 5395 грн. 10 коп.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2010 позов задоволено частково, визнано неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу щодо відмови в перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязано відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 05.10.2008 року по 03.03.2010 року В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу ставить питання про скасування постанови суду та прийняття нової про відмову в позові, посилаючись на відсутність механізму розрахунку підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та неврегульованість на законодавчому рівні порядку обчислення такого підвищення, неможливість застосування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, правомірність його дій відносно виплати допомоги особам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, судом не враховано, що річний строк для звернення до суду пропущено позивачем без поважних причин.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон) від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного закону на 2006 рік зупинено.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності з 15.03.2006 року, було внесено зміни до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» згідно яких виключено п.17 ст.77 цього закону, а новою редакцією ст. 110 Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджені не були.

Закони України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати запроваджені не були.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_3, а з 22 травня 2008 року по теперішній час здійснює підвищення до його пенсії тільки у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, дійшов вірного висновку про дію в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року й обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо виплати підвищення до пенсії за вказані періоди неправомірною.

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції щодо права позивача на перерахунок підвищення до його пенсії як дитині війни з 01 січня 2009 року по 03.03.2010 року, оскільки положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009-2010 роках не змінювались і її дія не призупинялася, а розмір підвищення відповідачем не коригувався.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» й ч. 5 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної зарплати.

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати соціальної допомоги в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, з огляду на те, що вказаний нормативний акт суперечить діючим положенням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які мають пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо не порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на застосуванні судом положень ч. 2 ст. 99, ч. 1 ст. 100 КАС України.

Позивач же в позовній заяві просив суд поновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, визнавши причини пропуску поважними, оскільки про належні йому, як дитині війни виплати йому не було повідомлено, тому про факт порушення його прав йому стало відомо на початку 2009 року після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації, а саме у друкованих виданнях «Домашня газета» № 7 від 18.02.2009 року, «Червоний гірник» від 28.02.2009 року та Місцева довідка № 3 від 28.01.2009 року

Суд першої інстанції вирішуючи дане питання дійшов висновку щодо не пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади, та в своїй діяльності має керуватися законами і Конституцією України, а застосовуючи постанови Кабінету Міністрів України, які є підзаконними актами та мають розяснювальний та рекомендований характер, порушив конституційне право позивача.

На думку колегії суддів доводи позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом безпідставні, оскільки законодавчо не передбачено обовязку державних органів повідомляти відповідних осіб про належні їм пільги та виплати. До того ж прийняття Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і повязані з ним пільги та виплати були детально висвітлені в пресі та по телебаченню, а тому доводи позивача щодо необізнаності в нормах законодавства не можна вважати поважною причиною пропуску звернення до суду. Крім того, як зазначив сам позивач про порушення його прав йому стало відомо з друкованих видань у лютому 2009 року, проте із заявою про перерахунок виплат він звернувся лише 05 жовтня 2009 року, а з позовною заявою лише 03.03.2010 року. З цих підстав його вимога щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає, позовні ж вимоги підлягають задоволенню в межах річного строку звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду в частині визнання неправомірними дій ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу щодо відмови в перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 05.10.2008 року по 03.03.2010 року скасувати та прийняти в цій частині, відповідно до ч. 4 ст. 202 КАС України, нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 03.03.2009 року по 03.03.2010 року. В задоволенні решти позову позивачу слід відмовити.

Постанова в частині відмови позивачу у зобовязанні відповідача виплатити ОСОБА_3 заборгованості по щомісячній державній соціальній допомозі за 2006-2010 роки в сумі 5395,10 грн. не оскаржена.

Керуючись ст.ст. 195, 197, ч. 4 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2010 року в частині визнання неправомірними дій ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу щодо відмови в перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 05.10.2008 року по 03.03.2010 року скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу щодо відмови в перерахунку щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу перерахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 03 березня 2009 року по 03 березня 2010 року з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: