Справа № 2а-1870/8750/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2015 р. м. Київ К/800/55659/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Моторного О.А.,

Шипуліної Т.М.,

секретар Антипенко В.В.,

за участі представника Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» - Карука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області правонаступника Державної податкової інспекції у м. сумах Сумської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року у справі № 2а-1870/8750/12 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» (далі - Товариство) до ДПІ,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /52161 від 17.10.2012 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

На обґрунтування позову зазначило, що висновки контролюючого органу є безпідставними, оскільки пов'язаність осіб жодним чином не впливає на реалізацію товарів власного виробництва за цінами, нижчими витрат.

ДПІ не навела доказів на підтвердження доводів щодо придбання Товариством товарів за завищеною ціною та подальшої їх реалізації власного виробництва за ціною, нижчою витрат.

9 липня 2013 року постановою Сумського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № /52161 від 17.10.2012 року скасоване.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що Товариством надані первинні документи, що підтверджують правомірність формування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року.

Товариство виконало всі вимоги Податкового кодексу України щодо документального оформлення податкового обліку та підтвердження правомірності заявлених до відшкодування сум з податку на додану вартість.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 24.09.2012 року до 26.09.2012 року ДПІ була здійснена документальна невиїзна перевірка Товариства щодо достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2012 року, за наслідками якої 26.09.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п. 198.3 ст. 198, п.,п. 200.1, 200.3, 200.4, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України завищені суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2012 року.

17 жовтня 2012 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /52161 щодо зменшення Товариству суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, у розмірі 3 255 293,00 грн.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У акті перевірки зазначено, що Товариством протягом липня - грудня 2011 року та І кварталу 2012 року реалізовано продукцію власного виробництва (суперагро) за цінами, нижчими за витрати, понесені у зв'язку із продажем товарів пов'язаній особі - ТОВ «Синтез Ресурс».

У результаті реалізації продукції за цінами, нижчими за собівартість виготовлення, відбувається зменшення такої складової власного капіталу, як активи (в розмірі собівартості продукції) та збільшення активів на суму грошових коштів, отриманих від продажу продукції власного виробництва. Проведення такої діяльності призводить не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю виготовлення та ціною її продажу. Завдані збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідних інших джерел.

Мотивуючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій зазначили, що Товариство виконало всі вимоги Податкового кодексу України щодо документального оформлення податкового обліку та підтвердження правомірності заявлених до відшкодування сум з податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову незалежно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи, як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст. 7, ч. 4 та 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не приймаючи надані Товариством документи на підтвердження позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій для всебічного дослідження питання правомірності формування податкового обліку повинні були витребувати необхідні докази і вказати, що саме Товариству слід надати для вирішення справи по суті.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, належним чином не дослідили та не надали належної правової оцінки тому, що намір одержати доходи лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету. Розумна економічна причина може бути наявна лише за умови, якщо платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу, це - податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, та інші матеріали, отримані у порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Підпунктами 72.1,2.1, 72,1.2.2 п, 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України передбачено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної податкової служби використовується, зокрема, інформація, що надійшла від органів виконавчої влади про об'єкти оподаткування, що реєструються такими органами, про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків.

Відповідно до пп. 72.1.6 п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена чи така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана органу державної податкової служби в установленому законом порядку.

Суди попередніх інстанцій під час розгляду адміністративної справи не надали оцінку листу Східного територіального управління Національної комісії цінних паперів та фондового ринку щодо надання ДПІ інформації про посадових осіб та керівні органи Товариства, з посиланням на відомості, оприлюднені через мережу Інтернет, в Загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії про ринок цінних паперів в системі та Єдиного інформаційного масиву даних про емітентів цінних паперів.

При новому розгляді адміністративної справи суду першої інстанції слід врахувати викладене і при оцінці доводів сторін правильно застосувати норми матеріального права, надати належну оцінку наявним у справі доказам та перевірити висновки податкового органу про те, що ТОВ «Синтез Ресурс» є пов'язаною особою Товариства, а у разі їх недостатності запропонувати сторонам надати додаткові докази.

Відповідно до п. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, адміністративна справа направленню до суду першої інстанції для нового розгляду.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасувати, адміністративну справу направити до Сумського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: Сірош М.В.

Моторний О.А.

Шипуліна Т.М.