Справа № 804/5933/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 р. Справа № 804/5933/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі Шкуті А.А.
представника позивача Панишко А.О.
представника відповідача Скобелєвої С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 1136467,54 грн., -
15.07.2010 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просить стягнути з міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» суму адміністративно-господарських санкцій та пені у загальному розмірі 1136467,54 грн.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року по справі №2-а-8737/10/0470, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вищим адміністративним судом України ухвалою від 25 березня 2015 року касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Адміністративна справа №2-а-8737/10/0470 надійшла до суду 05 травня 2015 року, справі присвоєно номер №804/5933/15 та передано на розгляд судді Кальнику В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2015 року справу №804/5933/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року змінено назву відповідача на Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач відповідно до ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за 46 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, повинен був до 16.04.2010р. самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 1106589,34 грн.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що у позивача відсутні законні підстави для стягнення з підприємства штрафних санкцій та пені, оскільки адміністративної або фінансової відповідальності за неподання даних у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, і про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин (№3-ПН наявність вакансій), законодавством не було передбачено ані у 2009 році, ані зараз. Крім того, зазначив, що в архіві підприємства збереглось лише два звіти форми №3-ПН за 2009 рік, а саме звіт станом на 01.12.2009 та звіт станом на 12.11.2009 року.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (далі - Закон №875).
Згідно зі статтею 18 Закону №875-ХІІ (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року №3483-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон №875-ХІІ доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.
У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частина друга статті 19 Закону №875 покладає відповідальність за незабезпечення наведеним нормативів на керівників відповідних підприємств. Підприємства (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (частина перша статті 20 Закону).
Згідно ст. 20 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.
Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону №875, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, норматив робочих місць для інвалідів у відповідача згідно вимог ст. 19 Закону №875, становить 149 чоловік, що відповідає встановленому нормативу, оскільки за даними звіту Міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» форми № 10-ПІ за 2009 рік середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 3715 чол.
Суд зазначає, що за даними цього звіту середньооблікова кількість штатних працівників - інвалідів на підприємстві становить 103 чол., що менше встановленого нормативу.
З матеріалів справи, а саме листа Бабушкінського районного центру зайнятості від 23.11.2010р. № 2002 вбачається, що протягом 2009 року відповідачем подавалися до Бабушкінського районного центру зайнятості звіти форми № 3-ПН про наявність вакансій на робочі місця для інвалідів лише у листопаді та грудні. Центром зайнятості до МКВП «Дніпроводоканал» було направлено 2 особи з числа інвалідів ОСОБА_3 на посаду охоронця - не відповідає вимогам за станом здоров'я та рекомендаціями МСЕК та ОСОБА_4 на посаду прибиральника службових приміщень - відмова особи. Центром зайнятості зазначено, що випадків відмови підприємством у працевлаштуванні безробітних з числа інвалідів не було.
Враховуючи зазначене, під час попереднього розгляду справи суди першої і апеляційної інстанцій дійшли висновків, що підприємство вживало заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року, судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач лише у листопаді та грудні 2009 року направляв до місцевого центру зайнятості звіти форми 3-ПН із зазначенням 31 та 17 вакантних посад для інвалідів. Вказане, на думку ВАСУ, свідчить, що норматив робочих місць відповідачем не виконано та ще не створено додатково у листопаді 15 робочих місць, а у грудні - 29. При цьому протягом десяти місяців, тобто з січня 2009 року по жовтень 2009 року, ці звіти до відповідного центру зайнятості не подавались, що є порушенням статті 20 Закону України «Про зайнятість населення».
З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідачем на підставі передбаченого ст. 71 КАС України принципу покладення обов'язку доказування, а також на виконання вимоги суду подано докази, які підтверджують направлення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до місцевого центру зайнятості звітів форми №3-ПН у 2009 році, а саме підприємством 26.05.2015 року до суду наданий лист Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 13.05.2015 року № 809, згідно з якого вбачається, що протягом 2009 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради надавало звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН від 12.11.2009 року та від 01.12.2009 року.
Також, в судовому засіданні було з'ясовано, та підтверджено представником відповідача, що звіти дійсно надавалися лише в грудні та листопаді 2009 року.
В судовому засіданні представником відповідача було підтверджено суму адміністративно-господарських санкцій, а також зазначено, що вона нарахована ними самостійно.
Таким чином, Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради у листопаді та грудні 2009 року визначило вакансії робочих місць у кількості меншій, ніж різниця між нормативом робочих місць, а у січні-жовтні 2009 року не забезпечило встановлення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та добровільно не сплатило за вказаний період адміністративно-господарські санкції в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, як це передбачено ч. 4 ст. 20 Закону.
Зважаючи на відсутність доказів, що вказували би на зворотне, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано покладені на нього законодавством обов'язки щодо працевлаштування інвалідів, не дотримано існуючих правил здійснення господарської діяльності щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та не вжито всіх можливих заходів, спрямованих на забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємство.
Відповідачем на час розгляду справи в добровільному порядку не сплачені адміністративно-господарські санкції та пеня у загальній сумі 1136467,54 грн., у зв'язку з чим, дана сума підлягає примусовому стягненню.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Оскільки відповідачем не було спростовано правомірності застосування до нього позивачем адміністративно-господарських санкцій, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 1136467,54 грн. - задовольнити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник