Справа № 22-а-21331/11
Суддя: Братіщева Л. А.
Дата ухвалення: 2011-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.2 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про визнання дій посадових осіб не правовими і зобовязання виконати перерахунок недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (надалі УПСЗН) про визнання дій посадових осіб не правовими і зобовязання виконати перерахунок недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи і на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. (надалі Закон), йому, як інваліду 2 групи, УПСЗН повинно виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п,яти мінімальних заробітних плат на момент виплат.

Відповідач у 1999 - 2009 роках виплатив йому допомогу на оздоровлення не в повному обсязі. Просив суд визнати дії посадових осіб УПСЗН неправомірними, задовольнити позов та поновити його право щодо отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення довічно з 04.01.1999р., стягнути з УПСЗН на його користь щорічну допомогу на оздоровлення у сумі 14067грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_2 ради стосовно відмови ОСОБА_1 у перерахунку і виплати сум одноразової щорічної одноразової допомоги на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_2 ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 інваліду 2 групи недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у відповідності з вимогами встановленими ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку п,яти мінімальних заробітних плат встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування постанови суду щодо виплати допомоги на оздоровлення на 2007- 2009 роки у звязку із порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не взяв до уваги, що УПСЗН не може бути відповідачем по справі, оскільки є розпорядником коштів третього рівня і тому його можливо залучити по справі як третю особу, оскільки кошти за відповідними програмами надходять на рахунок головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації з Мінпраці України, а потім головне управління розподіляє фінансування по управлінням міст та районі.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що постановою КМУ від 12.07.2005р. за №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено розмір компенсації в сумі 120грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності факту протиправної бездіяльності відповідача відносно виконання у 2008-2009 роках ним приписів ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення прав позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, на своєчасне нарахування та отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі п,яти мінімальних заробітних плат, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідну суму на його користь.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо отримання допомоги на оздоровлення за 1999 - 2007 роки в розмірі п,яти мінімальних заробітних плат, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем річного строку для звернення до суду визначений ст. 99 КАС України та на застосуванні якого наполягав відповідач.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування на 1999 - 2007 роки норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії 2 групи інвалідності у розмірі п,яти мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

У 2008 році згідно п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була викладена в редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України»

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.п. 11 п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» був визнаний неконституційним.

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими визначено що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року установлено, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інвалідам 2 групи складає 120 гривень.

Отже, встановивши, що позивач отримав допомогу на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 120 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вірно визначив, що дії відповідача є протиправними за 2008 р.

Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії інвалідам 2 групи в розмірі 120грн., який визначений п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200,205,206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу відхилити.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: