Справа № 826/12252/14
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/12312/15

К/800/8402/15

К/800/8450/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2:Муравйов О. В. Вербицька О. В. Рибченко А. О. Титенко М. П. Бузенко Є. В. Пясецький Д. В., Асіпцова О. В. Мельниченко К. Г. Сотнікова І. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скаргиМіністерства фінансів України, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
на постанову та ухвалуОкружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2014 року Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року
у справі№ 826/12252/14
за позовомДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
до треті особиМіністерства енергетики та вугільної промисловості України Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України
простягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2014 року у справі № 826/12252/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, Міністерство фінансів України звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове про задоволення позову. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального права, зокрема, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 36 Закону України «Про бюджетну систему в Україні», Указу Президента України «Про оптимізацію центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року № 1085/20, Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 174.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві оскаржила в касаційному порядку судові рішення у справі. Стверджуючи про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: п. п. 4, 6, 8, 9, 10 Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 174, ст. ст. 11, 69, 70, 71, 79, 86, 138, 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві також подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на судові рішення у справі. У зв'язку із порушенням судами ст. 17 Бюджетного кодексу України, п. п. 4, 8, 9, 10 Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 174, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційні скарги відповідач з вимогами та доводами скаржників не погоджується, просить залишити в силі судові рішення у справі.

Звертаючись з позовом про стягнення, податковий орган стверджує, що за Міністерством енергетики та вугільної промисловості України рахується заборгованість в сумі 17 430 000,00 грн., яка надавалась на закупівлю вугільної продукції власного видобутку і за імпортом для теплових електростанцій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135 «Про виділення коштів з резервного фонду Кабінету Міністрів України на закупівлю вугільної продукції для потреб електроенергетики».

За змістом зазначеної постанови, враховуючи вкрай небезпечний стан справ в електроенергетичній галузі, пов'язаний з майже повним спрацюванням палива на теплових електростанціях, що змушує працювати енергосистему на межі аварії і загрожує енергетичній безпеці держави, Кабінет Міністрів України постановив виділити Міністерству енергетики 25 000 000,00 грн. з терміном повернення до 1 листопада 1998 року на закупівлю вугільної продукції власного видобутку і за імпортом для теплових електростанцій, що належать до сфери управління Міністерства.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 року в разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Наведене положення відображено і в Бюджетному кодексі України від 08.07.2010 року № 2456-VI, який набрав чинності 01.01.2011 року.

Так, згідно із ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI (в редакції на день звернення контролюючого органу до суду із даним позовом), прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України закріплено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

24.04.1999 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 682 «Про реструктуризацію заборгованості енергогенеруючих компаній за фінансовою допомогою, що надавалася Кабінетом Міністрів України на поворотній основі», якою Міністерству енергетики доручено вжити заходів до забезпечення повного повернення бюджетних коштів енергогенеруючими компаніями, яким вони надавалися згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 01.011.1994 року № 748, від 11.02.1998 року № 135, від 12.06.1998 року № 859 і договорами між Міністерством фінансів і Міністерством енергетики та електрифікації від 16.12.1994 року № 09-505/7 і від 05.01.1995 року № 09-505/2 на поворотній основі для закупівлі ядерного палива і вугільної продукції.

Пунктом 2 вказаної постанови закріплено, що сума заборгованості за зазначеною фінансовою допомогою підлягає реструктуризації шляхом розстрочення її сплати на 60 місяців, із сплатою рівними частками до 25 числа кожного місяця починаючи з 01.01.2000 року; реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, до неї не нараховуються відсотки і не застосовуються штрафні санкції.

Пункт 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, визначав первинні документи як письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ні позивачем, ні третіми особами не надано первинних та банківських документів, які б підтверджували надання бюджетних позичок, їх перерахування відповідачу (або його структурному підрозділу) та їх отримання останнім.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17.08.2005 року Міністерством палива та енергетики України наказом № 394 «Про повернення фінансової допомоги» на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135 (зі змінами від 18.03.1998 року № 344), від 12.06.1998 року № 859 і від 20.11.2000 року № 1725, згідно з якими підприємствам, що належали до сфери управління Міністерства енергетики, надано фінансову допомогу на зворотній основі за рахунок резервного фонду Кабінету Міністрів України на закупівлю вугільної продукції для потреб електроенергетики та забезпечення техногенної та екологічної безпеки ядерних об'єктів у сумі 47600 тис. грн., у частині повернення до державного бюджету коштів резервного фонду Кабінету Міністрів України, керівникам ВАТ «Дніпроенерго», ВАТ «Донбасенерго», ВАТ «Західенерго», ВАТ «Центренерго» наказано вжити заходів з повернення у 2006 році до державного бюджету отриманої з резервного фонду фінансової допомоги на зворотній основі відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135 (зі змінами від 18.03.1998 року № 344) і від 12.06.1998 року № 859 на суму згідно з додатком до цього наказу.

В додатку до названого наказу закріплено, що кошти фінансової допомоги, отримані на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.1998 року № 135, в сумі 25 000 000,00 грн. підлягають поверненню та обліковуються як заборгованість за ВАТ «Дніпроенерго» в розмірі 14 400 000,00 грн., ВАТ «Донбасенерго» 6 690 000,00 грн., ВАТ «Західенерго» 880 000,00 грн., ВАТ «Центренерго» 3 030 000,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з копій виписок, наданих департаментом бухгалтерського обліку ГУ ДКСУ у м. Києві вбачається, що кошти в сумі 6 690 000,00 грн. повернуті ВАТ «Донбасенерго», а в сумі 880 000,00 грн. - ВАТ «Західенерго».

Посилання податкового органу на те, що підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості є подання органу казначейської служби обґрунтовано відхилено судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки в силу Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993 - 1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою.

Доводи заявників касаційних скарг про невжиття відповідачем протягом тривалого часу заходів по поверненню спірної суми заборгованості не можуть бути підставою для покладення обов'язку на відповідача за умови встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин в цій справі.

З урахуванням встановлених обставин непідтвердження отримання відповідачем позики, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що згадане подання не може бути використане як доказ, який підтверджує факт отримання фінансової допомоги відповідачем та стан його розрахунків з бюджетом.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують.

За таких обставин касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року у справі № 826/12252/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених главою 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

А. О. Рибченко