Справа № 461/1251/13-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2013-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Галицький районний суд м.Львова
Справа № 461/1251/13-а
Провадження № 2а/461/178/13
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2013 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі Волоско Х.О.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача Білецької Т.В.,

представника третьої особи Балюєва С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа: Виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання нечинним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року №362, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Галицької районної адміністрації ЛМР, третя особа: Виконавчий комітет ЛМР про визнання нечинним п.2 розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року №362 «Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04».

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що п.2 оскаржуваної постанови зобов'язано його привести нежитлові приміщення до попереднього стану. Вказує, що жодних приміщень під літерами 6, 7, нежитлових приміщень, належних ПП «Галмед» до реконструкції з розширенням, здійсненої на підставі розпорядження відповідача №79 від 11 лютого 2003 року не було, а тому і жодних ущемлень прав співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 не було, адже зазначені площі у розпорядженні відповідача взагалі не були приміщеннями і тим більше не були в загальному користуванні, а знаходились під діючими та демонтованими сходовими маршами та були завалені будівельним сміттям та залиті нечистотами каналізаційного колектора, який йому довелось за розпорядженням Галицької районної адміністрації ЛМР від 11 лютого 2003 року капітально ремонтувати (замінити) та прибрати зазначене вище сміття та нечистоти. Вказує, що ремонтно-відновлювальні та аварійні роботи не потребують окремих дозволів і такі покращили технічний стан приміщення і будинку в цілому.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року № 362 «Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова» від 14 червня 2012 року №25/04» незаконним та скасувати.

В судовому засіданні позивач та його представники уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили такий задоволити.

Представник відповідача - Галицької районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надала пояснення, що оскаржуване розпорядження винесено законно, просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету ЛМР в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, не подав клопотання про відкладення слухання справи, а тому суд приходить до висновку про можливість проводити розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що 17 липня 2012 року Галицькою районною адміністрацією було винесене розпорядження № 362 «Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року №25/04», яким було вирішено внести зміни в розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2003 року №79 «Про розгляд заяви ОСОБА_1.», а саме скасувати п.2 вказаного розпорядження про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку №16 на вул. Парковій у м. Львові під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині «з розширенням» та зобов'язати ОСОБА_1 привести нежитлові приміщення (в проекті під літ.6 пл.2,14 кв.м., під літ.7 пл. 6,0 кв.м.) до попереднього стану згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року /а.с.3/.

ОСОБА_1 була подана скарга на вказане розпорядження, про яке він дізнався з попередження ЛКП «Снопківське» від 10 листопада 2012 року /а.с.8 зворот/ до Виконавчого комітету ЛМР, яка була зареєстрована 11 грудня 2012 року за №3-3-39129 Центром обслуговування мешканців ЛМР, в якій останній просить доручити Департаменту містобудування ЛМР разом з інспекцією ДАК у Львівській області здійснити перевірку дійсного виконання ним аварійно-відновлюваних робіт в підвальних приміщеннях за адресою: м. Львів, вул. Паркова, 16 та на предмет встановлення відсутності розширення цих приміщень за рахунок приміщень загального користування та скасувати вищевказане розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР /а.с.4-6/.

Згідно наявного в матеріалах справи реєстраційного посвідчення серії КММ №011877 від 06 травня 2001 року, виданого ЛОДКБТІтаЕО, нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в цілому у АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ПП «Галмед» на підставі договору №402 купівлі-продажу, посвідченого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 26 березня 2001 року /а.с.7/.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року, таким, зокрема, вирішено визнати незаконним та скасувати п.2 розпорядження № 79 від 11 лютого 2003 року голови Галицького районної адміністрації Львівської міської ради «Про розгляд заяви ОСОБА_1.» про дозвіл реконструювати нежитлові приміщення загальною площею 48,2 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 під офіс з розширенням та влаштуванням окремого входу згідно з поданими проектними пропозиціями - в частині «з розширенням» /а.с.68/.

Фактично вказаним рішенням здійснювалась перевірка відповідності чинному законодавству розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 79 від 11 лютого 2003 року за результатами якої прийнято зазначене рішення. Рішення Апеляційного суду Львівської області набрало законної сили та в силу ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно, підстав для дублювання відповідачем положення зазначеного рішення суду у власності акті немає. Відміняючи власне рішення, яке скасоване судом, відповідач тим самим не визнає зазначене рішення обов'язковим для себе.

Наявними в матеріалах справи копіями рішень Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2010 року та Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2011 року підтверджується розгляд судом питань приведення позивачем до попереднього стану належних йому нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 у м. Львові, та прийняття відповідного рішення з цього питання, яке вступило в законну силу.

В силу ст.124 Конституції України, таке рішення повинно беззастережно виконуватись. Незважаючи на це, відповідач в оскаржуваному розпорядженні, повторно приймає рішення з питань, які розглядались судом, при цьому рішення відповідача суперечить рішенню суду, яке вступило в законну силу. Отже, дії відповідача суд вважає такими, що не відповідають чинному законодавству.

Суд визнає та приймає до уваги, як належний та допустимий доказ по справі, у підтвердження позивачем своїх доводів - акт про результати проведеної перевірки заяви ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мешканців квартири АДРЕСА_1 від 02 грудня 2004 року, складений на виконання доручення міського голови Л.Буняка представниками підрозділів міської ради і Львівської філії НДІ «Проектреконструкції», відповідно до якого через незадовільний стан водопровідно-каналізаційної мережі в цокольній частині нежитлових приміщень будинку на АДРЕСА_1, які належать на правах власності ПП «Галмед», мали місце витоки стоків з каналізаційної мережі. Внаслідок цих витоків поверхні стін та підлога в приміщеннях покрилися вологою та грибком. З метою запобігання руйнування приміщення і будинку в цілому від дії цих факторів надалі, ПП «Галмед» виконало заміну існуючих трубопроводів водопровідно-каналізаційної мережі на нову, а також з метою ліквідації сирості та грибка збило штукатурку з поверхонь стін приміщення, висушило стіни та виконало опоряджувальні роботи. Викопані в існуючих габаритах приміщення, без зміни архітектурно-конструктивних елементів, ремонтно-відновлювальні роботи не погіршили, як це стверджують заявники, а навпаки покращили технічний стан конструктивних елементів квартири №3 і в цілому будинку на АДРЕСА_1. Одночасно повідомлено, що розпорядження Галицької районної адміністрації від 11 лютого 2003 року № 79 ПП «Галмед» дозволено реконструювати обумовлені нежитлові приміщення під офіс з влаштуванням окремого входу /а.с.37/.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень вимогам ст.2 КАС України, не відповідає. Так, приймаючи розпорядження № 362 від 17 липня 2012 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради порушила надані їй законом повноваження, при цьому розпорядження спрямоване на погіршення становища позивача в порівнянні з тим, яке існувало до прийняття розпорядження.

Згідно ст.8 Конституції України - норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Наведеною нормою Конституції України чітко та однозначно передбачено обов'язковість рішення органу місцевого самоврядування на всій території для всіх суб'єктів суспільних відносин, включаючи і орган, який видав відповідне рішення.

Чинним законодавством врегульовано порядок скасування рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, ч.2 ст.144 Конституції України передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, Справа № 1-9/2009 дано офіційне тлумачення ч.2 ст.144 Конституції України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якого орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, орган місцевого самоврядування вправі внести зміни, чи скасувати прийняте ним рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Інших положень чинного законодавства, яким було б врегульовано порядок скасування органом місцевого самоврядування виданого ним же акту індивідуальної дії, немає.

За таких умов, не можуть ґрунтуватись на положеннях чинного законодавства дії відповідача при видачі оскаржуваного розпорядження.

Зазначеної позиції дотримується також Конституційний суд України, зазначаючи в мотивувальній частині рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, Справа № 1-9/2009 - органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Згідно п.8 ст.171 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

З матеріалів справи та положень чинного законодавства випливає невідповідність оскаржуваного рішення положенням ст.ст.19, 124, 144 Конституції України, внаслідок чого оскаржуване розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року № 362 «Про розгляд вимог прокурора Галицького району м. Львова» від 14 червня 2012 року № 25/04» не може залишатись чинним.

Також не заслуговують на увагу суду твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження неправомірності винесення оскаржуваного розпорядження, оскільки в силу ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Незважаючи на закріплений в КАС України обов'язок суб'єкта владних повноважень доводити правомірність своїх дій та рішень, відповідачем не доведено законності оскаржуваного розпорядження. Відповідачем не надано вимог прокурора Галицького району м. Львова, у яких містилось би зобов'язання щодо прийняття оскаржуваного розпорядження. При цьому, згідно ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» - вимога прокурора стосується надання інформації, а не вчинення певних дій, зокрема, прийняття рішень чи скасування раніше прийнятих рішень.

Заперечуючи позов, представник відповідача не надала жодного доказу в підтвердження своїх заперечень, які б спростовували доводи позивача, так як і не надано належних доказів факту здійснення позивачем реконструювання приміщень з розширенням.

Також відповідачем не надано документів, відповідно до вимог яких позивач має привести приміщення, не надано розробленого з додержанням вимог чинних будівельних норм і правил проекту, згідно якого позивач зобов'язаний виконати роботи, не доведено технічної можливості та відповідності вимогам державних будівельних норм і правил робіт з приведення приміщення до попереднього стану.

При цьому, з огляду на проведення позивачем ремонту незадовільної водопровідно-каналізаційної мережі, представником відповідача не доведено доцільності та законності розпорядження, яке фактично зобов'язує позивача привести вказані мережі в незадовільний стан.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що розпорядження Галицької районної адміністрації від 17 липня 2012 року № 362 «Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04» є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 55, 124, 144 Конституції України ст.ст. 2, 6, 11, 17, 71, 86, 104, 128, 158-163, 167 КАС України, ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд, -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17 липня 2012 року № 362 «Про розгляд вимоги прокурора Галицького району м. Львова від 14 червня 2012 року № 25/04» незаконним та скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її проголошення або в порядку ч.2 ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Мисько Х.М.