Справа № 431/132/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Озеров В.О.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року справа №431/132/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., при секретарі Святодух О.Б., за участю позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 квітня 2015 року у справі № 431/132/15-а за позовом ОСОБА_2 до Правління відкритого акціонерного товариства Антрацитівського автотранспортного підприємства № 10918, Правління відкритого акціонерного товариства Краснолуцького автотранспортного підприємства № 10969, Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області про призначення адміністративним судом справедливого за сумою відшкодування розміру 60% втраченого позивачем заробітку внаслідок нещасного випадку на робочому місці,

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Правління відкритого акціонерного товариства Антрацитівського автотранспортного підприємства № 10918, Правління відкритого акціонерного товариства Краснолуцького автотранспортного підприємства № 10969, Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області про призначення адміністративним судом справедливого за сумою відшкодування розміру 60% втраченого позивачем заробітку внаслідок нещасного випадку на робочому місці.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач як інвалід 2 групи від трудового каліцтва одержує щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку в розмірі 60%, виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної в довідці АТП 10918 - 111 грн. 60 коп. Ці виплати з квітня 2004 року провадить відповідач, щорічно провадячи перерахунок на коефіцієнт росту середньомісячної реальної заробітної плати у галузях національної економіки. Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідач повинен перераховувати розмір щомісячних страхових виплат по мірі росту мінімальної заробітної плати, однак суми йому сплачуються не в повному обсязі. Тому він просив суд зобов'язати Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області сплачувати на його користь страхові виплати у наступному вигляді: на 11 лютого 2004 року близько 209 грн., а не 111 грн. 60 коп., після 01 березня 2004 року близько 245 грн., а не 128 грн. 55 коп., після 01 березня 2005 року близько 307 грн., а не 159 грн. 41 коп., після 01 березня 2006 року близько 368 грн., а не 191 грн. 09 коп., після 01 березня 2007 року близько 426 грн., а не 226 їн. 41 коп., після 01 березня 2008 року близько 490 грн., а не 254 грн. 01 коп., після 01 березня 2009 року близько 521 грн., а не 270 грн. 88 коп., після 01 березня 2010 року близько 21 грн., а не 298 грн. 57 коп., після 01 березня 2011 року близько 521 грн., а не 298 грн. 57 коп., після 01 березня 2012 року близько 574 грн., а не 354 грн. 04 коп., після 01 березня 2013 року близько 645 грн., а не 549 грн. 54 коп., на 01 липня 2014 року близько 800 грн., а не 549 грн. 54 коп. на серпень 2014 року та надалі за розрахунком самого Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області. Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 22 квітня 2015 року у справі № 431/132/15-а у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на невірне визначення йому у минулому щомісячних страхових виплат.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив іі задовольнити. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте своїм правом бути присутніми в судовому засіданні не скористалися. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом 1 інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1)про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2)про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3)по примусове видворення іноземця чи особи бет громадянства з України; 4)про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5)в інших випадках, встановлених законом.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що Правління відкритого акціонерного товариства Краснолуцького автотранспортного підприємства № 10969 є неналежним відповідачем по адміністративній справі, і в позові до цієї юридичної особи слід відмовити з наведених підстав.

Крім того. колегія суддів зазначає, що в тексті позовної заяви не висовувались будь які вимогу до вищезазначеного підприємства.

Позивач як інвалід від трудового каліцтва одержує щомісячні виплати у відшкодування втраченого заробітку в розмірі 60% виходячи з розміру заробітної плати. Зазначеної в довідці АТП 10918 - 111 грн. 60 коп. Право на це підтверджено рішенням Антрацитівського міськрайонного суду від 04 квітня 2001 року ( справа № 2-84101), а розмір втраченого заробітку вказаний і в рішенні Антрацитівського міськрайонного суду від 18 липня 2003 року ( справа № 2-87/03). Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться у разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім'ї померлого; 3) підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Таким чином, оскільки сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я, та її перерахунок здійснюється з урахуванням коефіцієнту росту заробітної плати по галузям національної економіки, відповідно до Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджених постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24, вимоги позивача щодо перерахунку страхових виплат у відповідності до змін мінімального розміру заробітку є такими що не відповідають діючому законодавству, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції вирішив справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні. Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 квітня 2015 року у справі № 431/132/15-а - залишити без задоволення. Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 22 квітня 2015 року у справі № 431/132/15-а за позовом ОСОБА_2 до Правління відкритого акціонерного товариства Антрацитівського автотранспортного підприємства № 10918, Правління відкритого акціонерного товариства Краснолуцького автотранспортного підприємства № 10969, Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит Луганської області про призначення адміністративним судом справедливого за сумою відшкодування розміру 60% втраченого позивачем заробітку внаслідок нещасного випадку на робочому місці - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлений 4 червня 2015 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук