Справа № 818/535/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 818/535/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ДПІ у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі № 818/535/15

за позовом ФОП ОСОБА_1

до ДПІ у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах ГУ Міндоходів, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.11.2014 р. № /57511; податкову вимогу про сплату боргу від 03.11.2014 р. № /57512; рішення про застосування штрафних санкцій від 03.11.2014 р. № /57513; податкове повідомлення - рішення від 03.11.2014 р. № /57514.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекція у м. Сумах ГУ Міндоходів від 03 листопада 2014 року № /57511 про збільшення суми грошового зобов'язання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 53659,38 грн., вимогу від 03 листопада 2014року № Ф-/57512 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 176226,0 грн., рішення №/57513 про застосування штрафних санкцій в розмірі 16046,39 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з державного бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 486,17 грн. в рахунок повернення судового збору.

Державна податкова інспекція у м. Сумах ГУ Міндоходів , не погоджуючись з вказаною постановою суду в частині задоволення позовних вимог, подала апеляційну скаргу , вважає, що постанова прийнята із недоведеністю обставин, які мають значення для справи та суд вважає встановленими, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та просить суд апеляційної інстанції скасувати повністю постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р., прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Державною податковою інспекцією в м. Суми здійснено перевірку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 03.10.2014 року № 3980/18-19-17-01- 17//192 «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.».

Перевіркою встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п.п.139.1.5 п. 1139.1 ст. 139, п.146,11, п. 146 ст. 146 , п. 164,1 ст. 164, п. 167,1 ст. 167,1 ст. 167, п. 177,1, п. 177,2, п. 177,4 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ, в результаті чого донараховано до сплати в бюджет податок на доходи фізичних осіб в сумі 42 927,50 грн., в тому числі по періодах: за 2013 р. на суму - 42 927,50 грн.

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. З ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями донараховано в бюджет єдиного внеску в сумі 176 226,00 грн., в тому числі по періодах: за 2011 р. на суму - 38 919,51 грн., за 2012 р. на суму - 66 862,73 грн., за 2013 р. на суму - 70 443,77 грн.

- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 , п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ , в результаті ненадання платником податків в повному обсязі всіх первинних документів, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем податкові повідомлення - рішення від 03.11.2014 року :

- № /57511 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 53659,38 грн. (за основним платежем становить 42 927,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 10731,88 грн.);

- № 1/57514 про застосування штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2014 року № Ф - /5712 зі сплати єдиного внеску у загальній сумі 176226,00 грн.;

- рішення № /57513 про застосування штрафних санкцій за порушення своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в розмірі 16046,39 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що позивач включив до складу витрат вартість придбаного устаткування та комплектуючих, товарно-матеріальних цінностей, пов"язаних з ремонтом та поліпшенням основних засобів на згальну суму 315287,11 грн. Відповідно до п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.146.11, п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України такі витрати можуть бути віднесені до складу валових витрат на суму, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів. Станом на 01.01.2013 року загальна вартість основних засобів позивача складала 560729 грн., у зв"язку з чим, позивач мав право включити до складу витрат суму в розмірі 56072,9 грн., тобто 10 відсотків. Як наслідок занижено чистий дохід за 2013 рік на суму 259287,11 грн.

На підставі таких висновків контролюючим органом здійснені донарахування позивачеві з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, застосовані штрафні санкції. Крім того, відповідачем донарховано соціальний внесок за 2011-2012 роки шляхом збільшення щомісячних розмірів внеску із застосуванням ділення загальної річної суми доходу на 12 місяців.

Також в ході перевірки встановлено, що позивач не забезпечив зберігання первинних документів, а саме книги обліку доходів і витрат за період 2011, 2012 роки, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 510 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача, пов'язані з підтриманням виробничого обкладання в належному робочому стані правомірно віднесені до складу валових витрат, а тому висновок контролюючого органу про заниження доходу не відповідає фактичним обставинам справи, відповідно рішення про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним та підлягає скасуванню. Таке протиправне збільшення суми чистого доходу за 2013 рік стало підставою для донарахування єдиного соціального внеску за 2013 рік. Також, встановлено, що облік доходів і витрат позивач вів за встановленою формою .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення -рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 510,0 грн.. суд першої інстанції виходив з відсутності первинних документів ( книги обліку доходів та витрат за 2011-2012 роки) та ненадання їх оригіналів або копій контролюючому органу при проведенні перевірки податковим органом, що призвело до правомірного застосування штрафних санкцій оскаржуваним рішенням.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п."г" п.п138.8.5 п.138.5 ст.138 Податкового кодексу до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно п. 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Підпунктом 139.1.5 п.139.1 статті 139 Податкового кодексу України у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, заборонено включення до складу витрат для обчислення об'єкта оподаткування витрат на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних фондів, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 та пункту . 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.146.11, п. 146.12 статті 146 Податкового кодексу України витрати на придбанні виготовлення, будівництво, реконструкцію. модернізацію, ремонт та поліпшенням об'єктів основних засобів, можл'ть бути віднесені до складу витрат у повному обсязі, на суму, що не перевішує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів.

Відповідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпунктом 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно п.п.164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п.п.164.1.3. п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри .

Ставка податку, визначена абзацом першим цього пункту, застосовується до доходів у вигляді:

процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку;

процентного або дисконтного доходу за ощадними (депозитними) сертифікатами;

процентів на вклад (депозит) члена кредитної спілки у кредитній спілці;

плати (відсотка), що розподіляється на пайові членські внески членів кредитної спілки;

доходу, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, на розміщені активи відповідно до закону;

доходу за іпотечними цінними паперами (іпотечними облігаціями та сертифікатами) відповідно до закону;

доходу у вигляді відсотків (дисконту), отриманого власником облігацій від їх емітента відповідно до закону;

доходу за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені в абзацах першому та одинадцятому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті.

Відповідно до п. 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з виробництва какао.

Протягом перевіряємого періоду позивачем понесені витрати за послуги з обслуговування обладнання, на швидкозношувальне запчастини та витратні матеріали, зокрема: 153932,03 грн., з яких 152432,03 грн. сплачені за послуги по обслуговуванню обладнання, що надавало ТОВ "Размолком" та 1500,00 грн. сплачені за послуги по оперативному та технічному обслуговуванню обладнання, що надавало ТОВ "Мосбуд"; 83 686,60 грн. сплачено ТОВ "Світлодар 2000", ТОВ "Бренд-Груп", ТОВ "Вентсистеми плюс", ТОВ "Сумиєвромоноліт", ТОВ "МП Промтехкомплект", ТОВ "Камоцци Пневматик-Сімферополь" ТОВ "Дніпровська металургійна компанія" ТОВ "Сумитехнооп" за витратні матеріали, в тому числі електротовари, кабель, ремні, паси привідні, вентиляційні фільтри, лампочки, підшипники та інші швидкозношувані запчастини і витратні матеріали, які через специфічність виробничого процесу, підлягають постійній заміні; 22 443,99 грн. сплачені за металопрокат, з яких 11 357,29 грн. сплачені ТОВ "Дніпро Сталь Ресурс", 8 046,78 грн. ТОВ "Металлокс" та 3 039,92 TOB "КТ Україна", з якого позивач власними силами виготовляв ножові касети, заміна яких відбувається після кожної зміни.

Господарські операції позивача по придбанню зазначених послуг та товарів підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які містяться в матеріалах справи , а саме копії : договори, додаткові угоди, акти виконаних робіт, видаткові накладні, акти надання послуг, акти здання-приймання робіт, акти списання товарів, графіки технічного обслуговування , бухгалтерські довідки, акти приймання виконаних будівельних робіт, виписки з особистих рахунків, , акти використаних витратних матеріалів тощо ( том 1 а.с. 62-156 , том2 а.с. 6-172).

Зазначені документи досліджувались контролюючим органом в ході перевірки , що не заперечується відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи системи вентиляції, електротовари, металопрокат та запчастини, будівельні роботи, роботи по комплектації, ремонтні роботи придбавались позивачем для поліпшення основних фондів (основних засобів), що також підтверджено перевіркою.

Згідно п. 146.11 ст. 146 Податкового кодексу України визначає поліпшення як модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкцію.

При цьому, відповідачем не доведено, що внаслідок сервісного обслуговування чи заміни швидкозношувальних запчастин відбулась зміна технічних можливостей обладнання.

Враховуючи наведене та вимоги Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що вищезазначені витрати пов'язані із підтриманням виробничого обладнання в належному робочому стані правомірно віднесені до складу валових витрат, тому висновок контролюючого органу про заниження доходу не відповідає фактичним обставинам справи, відповідно податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекція у м. Сумах ГУ Міндоходів від 03 листопада 2014 року № /57511 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 53659,38 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Таке протиправне збільшення суми чистого доходу за 2013 рік стало підставою для донарахування єдиного соціального внеску за 2013 рік, тому вимога про сплату недоїмки в частині стягнення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 рік у розмірі 70443,77грн. підлягає скасуванню.

Також, є протиправним донарахування відповідачем єдиного соціального внеску за 2011 рік на суму 38919,51 грн. та за 2012 рік на суму 66862,783 грн., виходячи з наступного.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Як вбачається з матеріалів справи єдиний соціальний внесок нараховувався та декларувався позивачем виходячи з сум чистого доходу, отриманого по кожному місяцю окремо, але в розмірі не нижче мінімально необхідного та не вище максимально граничної величини, що підтверджується звітами та податковими деклараціями ( том 1 а.с. 185-202, 203-211).

При цьому, застосований відповідачем такий спосіб визначення щомісячного розміру соціального внеску як ділення загальної річної суми доходу на 12 місяців, законодавством не передбачений та не відповідає особливостям виробничого процесу, зокрема щодо термінів поставок товарів та розрахунків, котрі можуть не обмежуватися календарним місяцем.

Правильність визначення оподатковуваного (чистого) доходу в 2011-2012 роках перевірялась контролюючим органом в ході документальної планової виїзної перевірки позивача та вбачається зі змісту акту перевірки №1070/17.1-17//54 від 29.03.2013 р. ( том 1 а.с. 212-234) облік доходів і витрат позивач вів за встановленою формою відповідно до вимог податкового законодавства.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога № Ф-/57512 про необхідність сплати позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 176226 та рішення № /57513 про застосування штрафних санкцій в розмірі 16046,39 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених оскаржуваних податкове повідомлення - рішення, рішення та вимога належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекція у м. Сумах ГУ Міндоходів від 03 листопада 2014 року № /57511 , вимога від 03 листопада 2014року № Ф-/57512 , рішення №/57513 не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню .

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи по суті та не спростовують його правильних висновків.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2015р. по справі № 818/535/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2015 р.