Справа № 826/20831/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року № 826/20831/14

Об 11 годині 26 хвилин Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а у складі головуючого Бояринцевої М.А. при секретарі судового засідання Корж М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені про визнання незаконною та скасування винесеної органами Служби безпеки України на підставі ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" постанову про заборону в'їзду в Україну стосовно ОСОБА_1 від 24.05.14 р., яка затверджена Головою Служби безпеки України.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що вказана постанова прийнята за відсутності будь-яких підстав, в порушення вимог п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України", ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Позивач зазначає, що ним не порушувалося законодавство України, він не перебуває у розшуку правоохоронних органів України, не має відношення до збройного конфлікту на території України. Крім того, потреба у перетині державного кордону України викликана тим, що на території України мешкає непрацездатна бабуся позивача громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того позивач зазначає, що діяльність з міжнародного перевезення пасажирів здійснювалася позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" та ст. 4 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про міжнародне автомобільне сполучення, що ратифікована Законом України №275-XIV від 20.11.98 р., згідно якої нерегулярні перевезення пасажирів між обома країнами у двосторонньому сполученні здійснюються без дозволів.

В той же час, позивач відповідає вимогам ч. 2 ст. 5 Європейської угоди роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення від 01.07.70 р., що ратифікована Російською Федерацією та до якої приєдналася України (Закон України "Про приєднання України до ЄУТР" від 07.09.05 р.): досягнення водієм 21 року, наявність посвідчення про професійну освіту, яке визнається однією з Договірних Сторін і яке підтверджує, що він закінчив курси підготовки водіїв транспортних засобів, призначених для автомобільних перевезень пасажирів.

Позивач досяг 21 року, має посвідчення допуску до здійснення міжнародних автомобільних перевезень НОМЕР_2 від 01.02.13 р., має посвідчення водія НОМЕР_1, має реєстраційні документи на транспортний засіб.

Позивач зазначає, що до прийняття оскаржуваної постанови ним сплачено штрафи згідно постанов №023198 від 20.02.13 р. на суму 170 грн., №003339 від 22.01.14 р. на суму 340 грн., №003401 від 12.03.14 р. на суму 340 грн.

Інші постанови №003224 від 06.11.13 р. на суму 680 грн. та №003223 на суму 1700 грн. винесено стосовно позивача, тоді як згідно акту перевірки за кермом знаходився водій ОСОБА_4, який не є уповноваженою особою позивача.

Позивач зазначає, що його не повідомлено належним чином про факт винесення розгляду щодо нього справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, тому він не міг їх вчасно оплатити і оскаржити.

Станом на 30.03.15 р. у позивача немає несплачених штрафів згідно інформації Укртрансінспекції у Харківській області (лист від 30.03.15 р. №302/01/59-15).

Щодо виявлених порушень по суті позивач зазначає, що згідно постанов встановлено порушення аб. 10 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: здійснення водіями міжнародних автомобільних перевезень без розпізнавальних знаків державної реєстрації транспортного засобу.

Проте, вказане порушення не є небезпечним та таким, що становить загрозу для суспільно-політичного ладу України, тоді як його наявність з огляду на суспільно-політичну ситуацію, може спровокувати до пошкодження або навіть знищення транспортного засобу.

Особа, на яку накладено адміністративно-господарські штрафи, не є особою, яка піддана адміністративному стягненню у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідачем не доведено спричинення шкоди економічним інтересам держави у сфері міжнародних перевезень у формі недоотримання обов'язкових платежів у особливо великому розмірі у зв'язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності.

Служба безпеки України проти задоволення позовних вимог заперечила з таких підстав.

Відповідач зазначає, що оскаржуваним рішенням позивачу заборонено в'їзд на територію України в інтересах забезпечення національної безпеки України, з огляду на допущення позивачем протягом тривалого часу порушення законодавства України.

Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи постановами про застосування адміністративних штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт; протягом 2013-2014 рр. щодо позивача складено дев'ять постанов на загальну суму 3910 грн., з яких несплаченими є чотири штрафи на суму 3090 грн.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" однією з підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю є невиконання ним під час попереднього перебування на території України рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші невиконані зобов'язання перед державою.

В даному випадку такі обставини наявні.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки про оскаржувану постанову позивачу стало відомо 11.06.14 р., а позов ним подано 25.12.14 р.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, здійснює фінансово-господарську діяльність з комерційних міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи як індивідуального підприємці серія НОМЕР_3 від 19.12.11 р.), що є основним видом заробітку позивача.

11.06.14 р. позивачем здійснено спробу перетину державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Гоптівка".

Начальником 4 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС "Дергачі" Харківського прикордонного загону Середою Ю.В. прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону.

Згідно отриманої представником позивача інформації посадові особи ВПС "Дергачі" діяли на підставі доручення адміністрації Державної прикордонної служби України про тимчасову заборону у в'їзді позивачу на територію України згідно листа №23-8864 від 21.11.14 р.

Відповідне доручення надане на підставі постанови про заборону в'їзду в Україну від 21.04.14 р., винесеної начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затвердженої головою Служби безпеки України 25.05.14 р.

Згідно вказаної постанови громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 заборонено в'їзд на територію України терміном на п'ять років в інтересах забезпечення національної безпеки України.

В якості підстав для вказаного висновку зазначено факти систематичного порушення ОСОБА_1 вимог законодавства України, який протягом 2012-поточного періоду 2014 р. здійснює перевезення пасажирів за маршрутом "Бєлгород-Харків-Бєлгород-Харків" всупереч вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" (неодноразово за вказаний період притягався органами Укртрансінспекції до адміністративної відповідальності, понад 300 разів перетинав державний кордон України з метою перевезення пасажирів в порушення діючого законодавства України, відносно ОСОБА_1 складені акти про проведення перевірки додержання вимог чинного законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з наступним винесенням штрафів). При цьому, діяльність ОСОБА_1 здійснюється за попередньою змовою з іншими автоперевізниками з числа громадян Російської Федерації. Вказані дії створюють реальні передумови до в'їзду в Україну з Російської Федерації осіб, які можуть негативним чином вплинути на суспільно-політичну ситуацію в державі; незаконна діяльність іноземців щодо організації міжнародних перевезень створює суттєву загрозу економічним інтересам держави та призводить до недоотримання обов'язкових податкових платежів в особливо великому розмірі.

Згідно ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов'язана: 10) сприяти Державній прикордонній службі України в охороні державного кордону України; 13) брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в'їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Згідно п. 2, 3, 6 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України 01.06.09 р. №344, рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду функціональним підрозділом Центрального управління, регіональним органом готується довідка.

На підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в'їзду в Україну.

Оскаржувана постанова прийнята начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затверджена головою Служби безпеки України 25.05.14 р. саме згідно вказаного порядку, в межах компетенції Служби безпеки України.

Суд не вважає обґрунтованими посилання позивача на ненадання довідки, оскільки предметом оскарження є саме постанова, прийнята на підставі довідки, тоді як сама довідка є документом, на підставі якого приймається остаточне рішення і окремим рішенням не є.

Згідно ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Оскаржувана постанова про заборону в'їзду в Україну від 21.04.14 р., винесена начальником ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області, затверджена головою Служби безпеки України 25.05.14 р., прийнята саме на цій підставі.

Згідно змісту оскарженої постанови та наявних у справі матеріалів підставою для висновку про необхідність забезпечення національної безпеки України шляхом заборони позивачу в'їзду в Україну став факт неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується наявними у справі копіями постанов Управління Укртрансінспекції у Харківській області про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Згідно листа Управління Укртрансінспекції у Харківській області від 20.03.15 р. №276/1/59-15 на адресу Управління СБУ в Харківській області впродовж 2013-2015 р. у відношенні ОСОБА_1 винесено 10 постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу на загальну суму 4590 грн., з яких проведено оплату штрафних санкцій лише по 5 постановах на загальну суму 850 грн.

Згідно змісту постанов позивача притягнуто до відповідальності за порушення абз. 10 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутній список пасажирів), ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутній список пасажирів, реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія), п. 7 ст. 12-34 ЄУТР (відсутній список пасажирів, реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія, бланк підтвердження діяльності), ст. 6 ЄУТР (порушення режиму праці та відпочинку водія під час здійснення міжнародних перевезень), ст. 20 Закону України "Про автомобільний транспорт" без розпізнавальних знаків державної реєстрації транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження вказаних постанов та визнання їх незаконними відповідними судовими рішеннями.

Таким чином, у відповідача були всі підстави для висновку про те, що під час попереднього перебування на території України позивач не виконав рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, оскільки не всі з накладених штрафів були позивачем оплачені.

При цьому, ні відповідач, ні суд під час розгляду даної адміністративної справи не надають оцінку відповідності законодавству постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки це може бути вирішене лише у випадку оскарження позивачем вказаних постанов.

Разом з тим, посилання позивача на наявність бабусі похилого віку, за якою необхідний догляд не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відповідачем під час прийняття оскарженої постанови були прийняті інші обставини та підстави, а позивачем не доведено, що він здійснює такий догляд.

Посилання представника позивача на сплату штрафів також не може бути підставою для визнання оскарженої постанови протиправною, оскільки рішення винесено на підставі правопорушень, допущених позивачем, а не на підставі несплати штрафів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо підстав для залишення позову без розгляду, в зв"язку з пропуском строку звернення до суду, суд зазначає, що доводи відповідача не можуть бути прийнятними, оскільки згідно отриманої представником позивача інформації посадові особи ВПС "Дергачі" діяли на підставі доручення адміністрації Державної прикордонної служби України про тимчасову заборону у в'їзді позивачу на територію України (лист №23-8864 від 21.11.14 р.), а про оскаржену постанову представник позивача дізнався з листа Служби безпеки України від 21.11.2014 року № 70/8-Т-22/7. До суду позов направлений 25.12.2014 року, тобто з дотриманням строків, встановлених статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст постанови складений 29.05.2015 року