Справа № 815/7150/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/7150/14

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року та на додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі - позивач, ПрАТ «УДП») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Одесі) про скасування рішення № від 09 вересня 2014 року, яким застосовано штрафні санкції та нарахована пеня за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 166 968,68 грн.

В обґрунтування позову зазначено про порушення СДПІ з ОВП у м. Одесі встановленого порядку стягнення заборгованості по єдиному соціальному внеску та про порушення встановлених строків для прийняття рішення про сплату штрафу та пені.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Також, Одеським окружним адміністративним судом 16 лютого 2015 року було винесено додаткову постанову, якою стягнуто з ПрАТ «УДП» на користь державного бюджету України частину несплаченого судового збору у розмірі 3005,43 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «УДП» ставить питання про скасування вказаних постанов суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що вони прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з чим, апелянт просить прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У день апеляційного розгляду справи від ПрАТ «УДП» надійшла телеграма, в якій ставилося питання про відкладення справи у зв'язку з відрядженням представника до іншого суду.

Враховуючи завчасне повідомлення (06 квітня 2015 року) апелянта про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а також обставини того, що дана юридична особа має у своєму розпорядженні штат юристів, колегія суддів не знайшла підстав для відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за позивачем рахувалась недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за червень 2014 року у розмірі 1 483 590,87 грн.

Вказану недоїмку зі сплати єдиного внеску ПрАТ «УДП» було погашено у повному обсязі 06 серпня 2014 року.

У зв'язку з порушенням строків сплати єдиного внеску, відповідачем прийнято рішення № від 09 вересня 2014 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Даним рішенням за період з 22 липня 2014 року по 06 серпня 2014 року позивачу було нараховано штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску за червень 2014 року на загальну суму 166 968,68 грн., у тому числі: 148 359,09 грн. - штрафні санкції та 18 609,59 грн. - пеня (а.с.16,17).

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, подав 05 листопада 2014 року до Міжрегіонального Головного управління Міндоходів скаргу №ЮС-1686, яка була отримана 11 листопада 2014 року (а.с.9-12).

Розглянувши дану скаргу, 09 грудня 2014 року Міжрегіональним Головним управлінням Міндоходів прийнято рішення №222367/10/28-10-10-4-33, яким спірне рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.13-15,18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що суб'єкт владних повноважень при прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску діяв на підставі і у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли в даній справі регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі-Закон №2464).

Даний Закон №2464 є спеціальним Законом, який поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2464, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №2464, завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464).

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом (ч.8 ст.9 Закону №2464).

Відповідно до ч.12 ст.9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до статті 25 Закону №2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Тобто, Законом №2464 встановлено обов'язок платника єдиного внеску самостійно обчислити та сплатити пеню у разі сплати внеску після 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач повинен був виконати зобов'язання зі сплати єдиного внеску до 20 липня 2014 року включно, оскільки недоїмка рахувалась за червень 2014 року, однак сплата єдиного внеску відбулась тільки 06 серпня 2014 року, що не заперечується позивачем.

ПрАТ «УДП» сплачуючи суму єдиного внеску у серпні 2014 року, не розрахувало та не сплатило пеню за прострочення сплати, як того вимагає ст. 25 Закону №2464.

Відповідно до п. 7.2 Розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України №455 від 09 вересня 2013 року, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі-Інструкція №455), за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. Складається рішення про застосування штрафних санкцій за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Також, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (п. 7.5 Розділу VII Інструкції №455).

Відповідно до п. 6.10 Розділу VI Інструкції №455 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Отже, аналізуючи вказані вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що відповідач, виявивши з боку платника прострочення сплати єдиного внеску, правомірно виніс рішення, яким застосував штрафні санкції та нарахував пеню за несвоєчасну його сплату.

Апелянт, оскаржуючи постанову суду першої інстанції, посилався на порушення відповідачем порядку стягнення заборгованості по єдиному внеску, зокрема, на його думку, податковий орган не мав права виносити спірне рішення та застосовувати штраф та пеню не надіславши йому податкову вимогу на суму недоїмки.

Колегія суддів вважає такий висновок товариства безпідставним та необґрунтованим, оскільки Закон №2464 не пов'язує винесення рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені із обов'язковим направленням вимоги про сплату єдиного внеску.

У свою чергу, Закон №2464 зобов'язує платників єдиного внеску самостійно сплачувати пеню у разі прострочення сплати єдиного внеску.

Крім того, відповідно до п.6.3 абз.7 розділу VI Інструкції №455, вимога надсилається протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Проте, з моменту адміністрування контролюючим органом єдиного внеску (березень 2013 року) недоїмка зі сплати не зростала, а тільки щомісячно зменшувалась, тому відповідач правомірно не надсилав вимогу про сплату єдиного внеску.

Також, ПрАТ «УДП», обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначило, що Міжрегіональне Головне управління Міндоходів перевищило двадцятиденний строк розгляду скарги на спірне рішення.

Так, як вказує позивач, що відповідно до п.56.8 ст.56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом цього строку, то така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку (п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України).

Колегія суддів вважає, що апелянтом до спірних правовідносин необґрунтовано застосовано дані норми Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що правовідносини, що виникають між платниками єдиного внеску та контролюючими органами регулюються спеціальним Законом №2464.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464, орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Таким чином, враховуючи те, що Міжрегіональне Головне управління Міндоходів скаргу на спірне рішення отримало 11 листопада 2014 року, а рішення про результати розгляду скарги надіслано ПрАТ «УДП» 09 грудня 2014 року (а.с.18), то 30-денний термін розгляду скарги не пропущено.

Також, враховуючи, що ПрАТ «УДП» при поданні адміністративного позову сплачено 10% ставки судового збору, а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено, суд першої інстанції законно та обґрунтовано, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-V, прийняв додаткову постанову від 16 лютого 2015 року, якою стягнув з позивача недоплачений судовий збір.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство» - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року та додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова