Справа № 808/5347/14
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 рокусправа № 808/5347/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в особі Оріхівського відділення

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року по справі за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в особі Оріхівського відділення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в особі Оріхівського відділення в якому просив визнати протиправними дії відповідача стосовно нарахування орендної плати з доходів фізичних осіб та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.06.2014 року № 868-17 про нарахування орендної плати з фізичних осіб у розмірі 1618,20 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в який просить скасувати постанову суду в частині задоволення позовних вимог, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 грудня 2004 року між ОСОБА_1 та Оріхівською районною державною адміністрацією договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) (а.с.5-7).

Відповідно до умов вказаного Договору Оріхівська районна державна адміністрація (орендодавець) передає ОСОБА_1 (орендарю) земельну ділянку у користування.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, місцем розташування земельної ділянки є територія Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Згідно пункту 2.2 площа земельної ділянки складає 18,6 га.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що розмір орендної плати розраховано на один рік за загальну площу земельної ділянки: 40 гривень за 1 га. Розмір орендної плати за землю обчислюється з урахуванням індексів інфляції.

Листом від 29 січня 2014 року №71/01-18 Новотроїцька сільська рада Оріхівського району Запорізької області надіслала до Оріхівського відділення Пологівської ОДПІ Запорізької області відомість про договори оренди із фізичними особами по Новотроїцькій сільській раді станом. Згідно вказаної відомості розмір орендної плати ОСОБА_1 складає 744,00 грн.

Відповідач на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України 27 червня 2014 року прийняв податкове повідомлення-рішення №868-14, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб Новотроїцьке" у розмірі 1618,20 грн.

Позивач, з даним рішенням не погодився, що й стало підставою для звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що без внесення змін до договору оренди відповідач не мав правових підстав самостійно збільшувати суму зобов'язань з орендної плати.

Проте апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З наведеного вбачається, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Дана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 07 квітня 2015 року № 21-117а15.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що податковий орган приймаючи оскаржуване рішення діяв відповідно до норм чинного законодавства, що свідчить про законність податкового повідомлення-рішення від 27.06.2014 року № 868-17, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для скасування такого рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в особі Оріхівського відділення - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов