Справа № 0907/2-а-139/2011
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0907/2-а-139/2011
Провадження № 2-а/344/1/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Гупан Х.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Боднарчук М.М.

третіх осіб Відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_7 до Івано-Франківської міської ради, треті особи без самостійних вимог Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_3, ОСОБА_4 -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_7 з позовом до Івано-Франківської міської ради, третіх осіб Відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, скасування державного акту. В позові вказано, що позивачка має в приватній власності житловий будинок до якого закріплена земельна ділянка площею 0,0363 га. Позивачка вважає, що у зв`язку із ухваленням рішення Івано-Франківської міської ради від 25/09/2009 р. частину земельної ділянки передано ОСОБА_4 Тому позивачка вважає, що рішення відповідача та виданий на його підставі державний акт є незаконними.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов у зв`язку з тим, що земельна ділянка, яку передано у власність ОСОБА_4 належала до комунальної власності, не перебувала у користуванні чи володінні позивача, не була закріплена за будинком позивача і не підлягала вилученню у нього; вказані позивачем схеми не підтверджують належність земельної ділянки до АДРЕСА_2, а належить до АДРЕСА_3, а тому позивач та його представник видають бажане за дійсне. Також представник надав суду пояснення про те, що планів територій в АДРЕСА_2 не була затверджена, прибудинкова територія до квартири АДРЕСА_1 не була встановлена і затверджена, отже вилучати спірну земельну не було у кого; позивач користувався квартирою на підставі ордеру, земельна ділянка в його користування відповідачем не передавалась.

ОСОБА_4 та її представник заперечили позов у зв`язку з тим, що приватизована нею земельна ділянка належить до АДРЕСА_3, не перебувала в користуванні позивача, не підлягала вилученню у нього; за 40 років проживання в будинку жодного разу не бачила представника позивача, який повідомляв про те, що він користується спірним будинком і спірною земельною ділянкою. Також третя особа надала пояснення про те, що на час встановлення меж земельної ділянки, виходу узгоджувальної комісії для огляду на місце розташування спірної земельної ділянки, яку вона приватизувала, не вдалось встановити проживання позивача в будинку біля відповідної земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення про те, що він та позивачка не проживають в будинку, оскільки він не придатний до проживання, а вони мають інше житло.

Представник Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську заперечила позов та надала пояснення про те, що у позивача немає жодного доказу на підтвердження обставини закріплення земельної ділянки за його будинком, позивач є власником окремої квартири в будинку і не є власником всього будинку, спірна земельна ділянка не перебувала в користуванні позивача та не підлягала вилученню у нього.

Судом встановлено наступні обставини.

25/02/2009 р. затверджено протокол узгоджувальної комісії з приводу суміжного землекористування.

16/10/2008 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, в якому вказано, що ОСОБА_4 надано земельну ділянку із земель запасу відповідача.

07/12/2006 р. надано дозвіл на складання землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Відповідно до витягу з протоколу №76 від 23/03/2007 р. рекомендовано затвердити проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

06/07/2009 р. видано державний акт на ім`я ОСОБА_4 про передачу в її власність спірної земельної ділянки по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва від 25/09/2008 р. квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2/1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в рівних долях.

В 2009 р. ОСОБА_7 була замовником технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва від 11/03/2009 р. позивачка приватизувала квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача обґрунтував свою позицію в спорі наданими йому роз`ясненнями державної інспекції сільського господарства.

Надані представником позивача листи із тлумаченнями норм права не містять в собі інформації щодо об`єктивних обставин спору, і не є доказами в розумінні ст. 69 КАС України.

Отже аналіз спірних відносин будь-якими організаціями і тлумачення ними норм права не можуть бути подані суду в якості консультування суду.

В ст. 70 КАС України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже обставина передання Івано-Франківською міською радою спірної ділянки до володіння будинку по АДРЕСА_2 підлягає доказуванню виключно шляхом надання суду такого письмового доказу. Однак позивачем не надано доказу щодо належності спірної ділянки до вказаного домоволодіння, її площі і меж.

В ст. 86 КАС України вказано, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надана позивачем та її представником схема однозначно не доводить тієї обставини, що спірна земельна ділянка входила до володіння будинку АДРЕСА_2 і відносилась до обслуговування квартири АДРЕСА_2, яку приватизувала позивачка. Доказу того, що спірна земельна ділянка перебувала в володінні та користуванні позивача суду не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_4 надала пояснення про те, що спірна земельна ділянка була вільною, ніким не використовувалась у володінні будь-яких осіб не перебувала. Позивачем та її представником не спростовано наданих третьою особою пояснень.

При цьому спірна земельна ділянка виходить на АДРЕСА_3 і також відноситься до неї.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже державою визнано право ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку. Вказане право не спростовано позивачем та її представником.

В ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Необхідно відзначити, що на час вирішення спору речові права не підтверджуються державними актами, а тому скасування державного акту не має будь-якого правового значення, оскільки підтвердження речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідними записами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

У Х В А Л И В:

в позові ОСОБА_7 до Івано-Франківської міської ради, треті особи без самостійних вимог Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п. 12 рішення Івано-Франківської міської ради від 25/02/2009 р. Про передачу громадянам у приватну власність та надання в користування земельних ділянок, визнання недійсним та скасування п. 4.2. рішення Івано-Франківської міської ради від 16/10/2008 р. "Про передачу громадянам у приватну власність та надання в користування земельних ділянок, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 06/07/2009 р., визнання недійсним та скасувати п. 1.3. рішення Івано-Франківської міської ради від 07/12/2006 р., визнати недійсним протокол №76 від 23/03/2007 р. засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому про розгляд спорів з приводу суміжного землекористування, відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.