Справа № 805/918/15-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 р. Справа № 805/918/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Час прийняття постанови: 10 год. 50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Куденков К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівний завод» (надалі - позивач, ПрАТ «АМЗ») звернулось до суду із адміністративним позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (надалі - відповідач, Мангуська ОДПІ) про скасування рішення № від 14.01.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням до позивача застосований штраф та нарахована пеню всупереч вимогам законодавства. Позивач зазначає, що за його розрахунком сума пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за листопад 2013 року становить 26 047,31 грн., а не 26 132,49 грн., як зазначено у спірному рішенні. Позивач вважає, що відповідач неправомірно включив день сплати суми єдиного внеску у кількість днів прострочення.

Також, позивач зазначає, що відповідач всупереч приписам абзацу другого ч.12 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не зупинив нарахування пені та продовжував її нараховувати незважаючи на оскарження позивачем вимоги від 18.02.2014р. №Ю-17-1 у судовому порядку (справа №805/4262/14), яка включає недоїмку з єдиного внеску за 2013р., у зв'язку з чим сума неправомірно нарахованої пені за період з 26.03.2014р. (дати подання позивачем позову про оскарження вимоги) по 19.12.2014р. складає 18 039,69 грн.

Позивач вважає, що на нього розповсюджується дія пункту 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому нарахування пені з 14.04.2014р. по 19.12.2014р. у сумі 16 421,13 грн. є неправомірним.

Крім того, позивач зазначає, що позов подано про скачування спірного рішення не в частині оскільки не є компетенцією суду визначення зобов'язань зі сплати штрафних санкцій та пені.

Представник позивача до судового засідання від 29.05.2015р. не з'явився, про дату, місце й час судового розгляду позивач був повідомлений належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі представника позивача.

Відповідач надав письмові заперечення на адміністративний позов, за змістом яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що спірне рішення, яким застосовані фінансові санкції за несплату позивачем єдиного внеску за листопад 2013 року, прийняте у відповідності до Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідач посилається на наявність інформації про втрату справи №805/4262/14.

Також, Мангуська ОДПІ вважає, що оскільки дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», положення пункту 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не можуть бути застосовані до визначення у встановленому законодавством порядку остаточного переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, відповідач зазначає, що ПрАТ «АМЗ» не надавало до Мангуської ОДПІ сертифікату Торгово-промислової палати України, фактично підприємство (основні фонди та засоби виробництва) знаходиться у м. Бердянськ, Запорізької області по вул. Гагаріна, б.7.

Представник відповідача до судового засідання від 29.05.2015р. не з'явився, про дату, місце й час судового розгляду позивач був повідомлений належним чином, позивач надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі представника інспекції.

Враховуючи положення ч.1 ст.122, ч.4 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову, дійшов наступних висновків.

ПрАТ «АМЗ» зареєстроване у якості юридичної особи, ідентифікаційний код: 32954671, місцезнаходження: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт Мангуш, вул. Мурзи, б.16, кв.6, про що зазначено у копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія ААВ №012267 та копії довідки АБ №455461 від 26.10.2012р. з ЄДРПОУ.

Згідно копії довідки від 02.07.2012р. №3066/10/18-013-9 позивач знаходиться на обліку у відповідача.

Відповідно до копії виписки серія АБ №673671 від 11.06.2013р. Мангуська ОДПІ знаходиться за адресою: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт Мангуш, вул. Леніна, 75. Відомостей щодо зміни відповідачем місцезнаходження до суду не надано.

17 грудня 2013 року засобами електронного зв'язку позивач подав звітність з єдиного внеску за листопад 2013 року, в якій загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті визначена у розмірі 85 187,33 грн.

14 січня 2015 року відповідачем прийнято спірне рішенні № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яким за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі частини 10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до позивача застосований штраф у розмірі 8 518,78 грн. (10%) та нарахована пеня за період з 21.12.2013р. до 19.12.2014р. у розмірі 26 132,49 грн. (0,1% від суми недоїмки), всього 34 651,27 грн.

До вказаного рішення додано розрахунок штрафної санкції із зазначенням відповідних періодів нарахування пені та штрафу.

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового спірне рішення отримане позивачем 21.02.2015р., що підтверджує позивач у позовній заяві.

Позивач додав до позовної заяви власний розрахунок пені та штрафу за період з 21.12.2013р. до 19.12.2013р., за яким сума штрафу становить 8 518,73 грн., а сума пені складає 26 047,31 грн., при цьому позивачем розраховано суму пені з 21.12.2013р. до 26.03.2014р. у розмірі 8 092,80 грн., а з 21.12.2013р. до 14.04.2014р. у розмірі 9 711,36 грн.

Згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2014р. №Ю-17 -1 позивач повинен сплатити недоїмку з єдиного внеску у розмірі 351 774,83 грн. Вимога сформована станом на 18.02.2014р.

Позивач додав до позовної заяви власний розрахунок заборгованості з єдиного внеску станом на 18.02.2014.р на суму 351 405,11 грн., до якого включено заборгованість з єдиного внеску за листопад 2013 року.

08 квітня 2014 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнята ухвала по відкриття провадження у справі №805/4262/14 за позовною заявою ПрАТ «АМЗ» до Мангуської ОДПІ про скасування вимоги від 18.02.2014 року № Ю-17-1 про сплату боргу у розмірі 351 774,83 грн.

Позивачем надано опис цінного листа та копія фіскального чека УКРПОШТИ, з яких вбачається, що позовна заява щодо оскарження вимоги від 18.02.2014 року № Ю-17-1 була надіслана до Донецького окружного адміністративного суду 26.03.2014р.

Також, відповідачем надана копія листа Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2015р. №07-09-426/15, із якого вбачається, що судове провадження в адміністративній справі №805/4262/14 - втрачене. Вказана обставина підтверджується актом Донецького окружного адміністративного суду від 12.05.2015р.

28 листопада 2014 року ПрАТ «АМЗ» надало до Мангуської ОДПІ заяву №436-61 від 27.11.2014р., щодо звільнення позивача від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на підставі пункту 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно п.1 та п.12 ч.2 ст.6 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

За приписами абзацу першого ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску за листопад 2011 року у позивача виникла недоїмка у розмірі 85 187,33 грн., що підтверджується позивачем у позовній заяві та наданою відповідачем роздруківкою з особового рахунку платника єдиного внеску позивача.

Згідно ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 77-VIII, встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

В редакції ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яка була чинна до 01.01.2015р., було передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

У відповідності до ч.10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.13 ст.25 вказаного Закону, нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

За приписами ч.14 вказаної статті встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску

Відповідно до пп.2 п.7.2 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яка затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013р. № 455, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013р. за № 1622/24154, визначено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Для платників, зазначених у підпунктах 1 та 2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, - календарний рік, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - календарний квартал відповідно.

Суд зазначає, що спірним рішення застосовано штраф у розмірі 8 518,78 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за листопад 2013 року, який визначено в сумі 85 187,33 грн. Оскільки відповідач застосував штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум, сума штрафу повинна складати 8 518,73 грн., а не 8 518,78 грн. Різниця у розмірі 0,05 грн. склалась у зв'язку з нарахуванням відповідачем 10 відсотків штрафу після кожної часткової сплати єдиного внеску за листопад 2013р., а не на загальну суму сплаченої недоїмки з єдиного внеску за листопад 2013р.

Оскільки, за несвоєчасну сплату єдиного внеску приймається одне рішення про застосування штрафу після сплати недоїмки за окремий період, суд вважає, що 10 відсотків від своєчасно несплачених сум нараховуються після сплати всієї недоїмки за окремий період, а не після кожного часткового погашення заборгованості за окремий період.

Згідно п.7.5 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені:

- документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами перевірок, або повідомленням-розрахунком; рішення суду;

- документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від'ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; свідоцтво про смерть фізичної особи.

Пунктом 7.9 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення вищим органом доходів і зборів або судом рішення у справі.

Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Щодо посилання позивача про нарахування відповідачем пені включаючи день сплати суми єдиного внеску у кількість днів прострочення суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку штрафної санкції до спірного рішення відповідач нарахував пеню починаючи з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу (з 21 грудня 2013р.), до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (19 грудня 2014р.).

За змістом абзацу першого ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та абзацу другого п.7.5 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідач повинен був нарахувати пеню до дня фактичної сплати (перерахування) включно.

Таким чином, відповідач правомірно включив день сплати суми єдиного внеску у кількість днів прострочення при нарахуванні пені. Пеня нарахована у відповідності до приписів ч.10 та ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Щодо посилання позивача на приклад нарахування пені, який наведено в п.7.5 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд зазначає, що вказаний приклад не є законодавчим приписом. У прикладі не зазначено який день не включено до кількості днів прострочення платежу.

За наявності чітких правил нарахування пені, які наведені у ч.10 та ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та які враховані відповідачем, суд вважає, що наведений приклад не може бути підставою для твердження про помилкове нарахування відповідачем пені.

Щодо посилання позивача про оскарження вимоги про сплату боргу від 18.02.2014 року № Ю-17-1 суд зазначає наступне.

За змістом абзацу другого ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування пені зупиняється з дня подання позову до суду до закінчення розгляду судом відповідної справи.

Проте, як встановлено судом провадження у справі №805/4262/14 втрачене до закінчення судового розгляду відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.277 Кодексу адміністративного судочинства України, судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню у встановленому цим розділом порядку. Заявник у цьому разі може пред'явити новий позов. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв'язку з втратою незакінченого провадження обов'язково має бути зазначено про цю обставину.

З системного аналізу п.6 ч.1 ст.107, п.5 ч.3 ст.108, п.2 ч.1 ст.109, п.3 ч.1 ст.155, п.4 ч.1 ст.157, ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що наявність права позивача подати новий позов у зв'язку з втратою судового провадження до закінчення судового розгляду відповідним рішенням суду вказує на фактичну відсутність у провадженні цього адміністративного суду адміністративної справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, у разі втрати судового провадження до закінчення судового розгляду слід вважати, що відповідна справа відсутня в провадженні суду.

У зв'язку із зазначеним, підстав для зупинення нарахування пені на підставі абзацу другого ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» після втрати відповідного судового провадження - відсутні.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкція «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не звільняють платників єдиного внеску від нарахування та сплати пені за період в якому була оскаржена відповідна вимога органу доходів і зборів.

За приписами ч.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ч.2 ст.25 вказаного Закону, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» розрізняє «звільнення» від виконання платником єдиного внеску своїх обов'язків, у тому числі щодо сплати пені, та «зупинення» нарахування пені.

За приписами абзацу другого ч.13 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду. Проте, якщо за наслідками оскарження відповідна скарга або позовна заява залишені без задоволення платник єдиного внеску не звільняється від відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску за період такого оскарження.

Таким чином, зазначене позивачем звернення до суду не звільнює позивача від відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне перерахування єдиного внеску, оскільки зупинення нарахування пені на певний період не має наслідком звільнення платника єдиного внеску від виконання свого обов'язку щодо сплати пені за цей період після закінчення розгляду відповідної скарги або позовної заяви, якщо скарга або позовна заява не були задоволені.

Щодо посилання позивача на пункт 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд зазначає наступне.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014р., у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

"9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Відповідно до ст.2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено смт Мангуш Першотравневого району Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року у справі №826/18327/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015р. №К/800/19383/15 відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги у Вищому адміністративному суду України.

Також, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі №826/18330/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 р. «Про зупинення дії розпорядження КМ України від 30.10.2014 р. №1053».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.05.2015р. № К/800/19984/15 відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України.

Суд зазначає, що на момент прийняття спірного рішення розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження КМ України від 30.10.2014 р. №1053» нечинним не визначалось.

Посилання позивача на п.9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (п.9.4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону чинній на момент розгляду справи) як на підставу для оскарження спірного рішення суд вважає необґрунтованим, оскільки спірним рішенням штраф та пеня застосовані за невиконання обов'язку зі сплати єдиного внеску за листопад 2013р., тобто обов'язку, який позивач не виконав до 14 квітня 2014 року.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не звільнює зазначених у вказаному пункті платників єдиного внеску від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період до 14 квітня 2014 року.

Оскільки штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску та відповідна пеня пов'язані з невиконанням позивачем обов'язку зі сплати єдиного внеску, який позивач не виконав до 14 квітня 2014 року, суд вважає правомірним як застосування штрафу у розмірі 10 відсотків від недоїмки так і нарахування пені до дня фактичної сплати (перерахування) недоїмки включно незалежно від належності позивача до платників єдиного внеску, що визначені в п.9.4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону чинній на момент розгляду справи).

Слід зазначити, що за змістом Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сплата фінансових санкцій за допущені порушення є обов'язком платника єдиного внеску, проте, такий обов'язок передбачений ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а не ч.2 ст.6 вказаного Закону, та є заходом впливу на порушників саме за невиконання передбачених ч.2 ст.6 вказаного Закону обов'язків.

Таким чином, звільняючи з 10.04.2014р. визначених платників єдиного внеску від обов'язків, які прямо визначені в ч.2 ст.6 вказаного Закону, та від відповідальності за невиконання цих обов'язків з 14.04.2014р., законодавець не звільнює вказаних платників єдиного внеску від відповідальності за невиконання визначених ч.2 ст.6 вказаного Закону обов'язків, які виникли до 14.04.2014р.

На підставі наведеного суд вважає, що відповідач правомірно застосував спірним рішенням штраф у розмірі 8 518,73 грн. та нарахував пеню у розмірі 26 132,49 грн.

З урахуванням викладеного, перевіривши спірне рішення згідно частини 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом скасування спірного рішення частково на 0,05 грн. штрафу.

Як вбачається із платіжного доручення №679 від 27.02.2015р., позивачем сплачено 73,08 грн. судового збору, платіжним дорученням №724 від 01.04.2015р. позивачем сплачено 109,62 грн. судового збору, всього 182,70 грн.

Частиною другою ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлені у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру - 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2015р.: 1 218,00 грн.

При цьому ч.3 ст.4 «Про судовий збір» встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, за наслідками заокруглювання до копійок, з позивача повинно бути стягнуто 1 644,30 грн. судового збору (1827,00 - 182,70).

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення - задовольнити частково.

Скасувати рішення Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № від 14 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені частково на суму штрафу у розмірі 0,05 гривень (п'ять копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» (ідентифікаційний код: 32954671, місцезнаходження: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт Мангуш, вул. Мурзи, б.16, кв.6) на користь Державного бюджету України (рахунок №4075, отримувач: Слов'янське УК/м.Словянськ/22030001, МФО: 834016, ) суму судового збору у розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривень 30 (тридцять) копійок.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження, складена у повному обсязі та підписана 29 травня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.