Справа № 802/500/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/500/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

27 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Александрової К.В.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Щолкової Ю.В.

представника відповідача Шоломицького С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 28.01.2015.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 25 березня 2015 року адміністративний позов задовольнив повністю. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 28.01.2015.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі №802/500/15-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач не скористався правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України щодо надання письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до наказу на проведення перевірки від 27.11.2014 №181 та направлення від 08.12.2014 №178/17 виданого Вінницькою ОДПІ, згідно плану - графіку проведення планових перевірок суб'єктів господарювання на VI квартал 2014 року, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Шоломицьким Сергієм Анатолійовичем проведена планова документальна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_5 вимог щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки позивача складено Акт №14/1701/ від 06.01.2015, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198 Податкового кодексу України, у зв'язку із включенням податкових накладних товар згідно яких не використовувався в підприємницькій діяльності та які включені до податкового кредиту.

Так, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за перевіряємий період встановлено завишення податкового кредиту на суму 7419,00 грн., а саме за січень 2013 року на суму 801, 00 грн., за лютий 2013 року на суму 969,00 грн., березень 2013 року - 801,00 грн., травень - 1539, 00 грн., липень - 2515, 00 грн., жовтень - 1051 грн., листопад - 2043 грн.

На підставі акту перевірки Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області винесене податкове повідомлення-рішення від 28.01.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 11128,50 грн., в тому числі за основним платежем - 7419,00 грн., та штрафними санкціями - 3709,50 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно включено суми податку на додану вартість в загальному розмірі 7419,00 грн. до складу податкового кредиту, відтак висновки акту перевірки є необґрунтованими, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи, а тому податкове повідомлення-рішення прийняте на його основі є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, серед іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з приписами пп.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як випливає із акта перевірки, податковим органом встановлено завищення позивачем податкового кредиту за перевіряємий період на суму 7419,00 грн. у зв'язку із включенням податкових накладних, товар придбаний згідно яких, на думку перевіряючих, не використовувався в підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_5

Проте, як правильно встановлено судом відповідачем не зазначено в акті перевірки які саме товари та придбані згідно яких саме накладних не використовувалися позивачем у його діяльності.

Також, податковим органом не ставились під сумнів реальність здійснення господарських операцій та належність первинних документів.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий ними товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Положеннями частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону унормовується, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, усі суми податкового кредиту у спірних правовідносинах підтверджені відповідними податковими накладними, а також належним чином складеними первинними документами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що висновки податкового органу про включення позивачем до податкових накладних, товар придбаний згідно яких не використовувався в підприємницькій діяльності позивача необґрунтовані. Будь-яких доказів того, що отриманий згідно податкових накладних товар не використовувався позивачем у власній господарській діяльності ні акт перевірки, ні матеріали цієї адміністративної справи не містять. Натомість, надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджують реальність здійснення господарських операцій та підтверджують фактичний рух активів платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року відповідає вимогам статті 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 червня 2015 року.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Совгира Д. І.