Справа № 743/455/15-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/455/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 41 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірною та скасування постанови. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірна оскаржувана постанова є незаконною з тих підстав, що рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.03.2012 року, в частині виплати коштів фізичній особі виконано в частині перерахування належних до сплати стягувачеві коштів, в іншій частині не виконано, однак вина позивача в даному випадку відсутня через відсутність бюджетного фінансування.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області перебуває виконавче провадження № 45610261 за виконавчим листом № 2518/2-а-14731/11, виданим Ріпкинським районним судом Чернігівської області 20.11.2014 року.

Вказаним рішенням управління ПФУ в Ріпкинському районі було зобов'язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.03.2011 року по 22.07.2011 року, та забезпечити здійснення відповідних виплат на користь позивача, за виключенням підвищення, раніше нарахованого і сплаченого за вказаний період.

Судове рішення в частині здійснення перерахунку пенсії стягувачеві боржником було виконано, що підтверджується розпорядженням управління ПФУ № 114878 від 14.07.2014 року.

В той же час, виплата коштів здійснена не була.

За невиконання судового рішення в частині виплати зазначених вище коштів відповідачем накладено на позивача штраф, про що прийнято спірну постанову.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Свої вимоги про скасування постанови про накладення штрафу позивач обґрунтовує тим, що не виконав судове рішення у встановлений державним виконавцем строк з поважних причин, а саме: у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, державним виконавцем може бути винесено постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Перелік причин, які можуть визнаватися поважними Законом України «Про виконавче провадження» - не встановлений.

У зв'язку з цим суд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у боржника поважних причин невиконання судового рішення, керується власним переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні приєднаних до матеріалів справи доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 86 КАС України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано невірну оцінку обставинам, на які посилався позивач в адміністративному позові, та зроблено помилковий висновок про наявність підстав для накладення на нього штрафу з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України лише здійснюють фактичну виплату громадянам коштів, які надходять із державного бюджету.

У зв'язку з цим колегія суддів приходить до висновку про те, що ненадходження відповідних коштів із державного бюджету є поважною причиною невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівської області судового рішення про виплату коштів за судовим рішенням.

Правова позиція по даному питанню висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 березня 2015 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 43974736) невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про скасування постанови про накладення штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд також визнати вказану постанову такою, що суперечить чинному законодавству.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. Захист прав та законних інтересів Управління Пенсійного фонду України від необґрунтованого накладення штрафу може бути захищене саме шляхом скасування відповідної постанови.

Приймаючи до уваги те, що саме по собі визнання постанови такою, що суперечить чинному законодавству, не породжує юридичних наслідків, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначеної вимоги.

Отже, колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову частково.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 41, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області - задовольнити.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу ВП № 45610261 від 08 квітня 2015 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.