Справа № 815/2309/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2309/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Овідіопольського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Овідіопольського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якому позивачі просять зобов'язати Овідіопольський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення приписів Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідач не реєструє місце проживання позивачів у садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивача не з'явився. Надав до суду клопотання в якому просив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

З урахуванням приписів ст. 128 КАС України, зважаючи на те, що у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_1 набула у власність 22/100 (двадцять дві сотих) часток садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у законному шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 11.06. 2013 року Серія НОМЕР_1. ОСОБА_2 є громадянином іншої держави (посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_2, від 27.06.2013 року), і має законні підстави для перебування на території України.

З урахуванням наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правових підстав для реєстрації місця проживання, вони звернулися з відповідними заявами та усіма документами, які визначені у ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» до Овідіопольського районного сектора Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

За наслідками розгляду поданих заяв та документів відповідачем направлений лист №36/489 від 18.02.2015 року, в якому повідомляється про повернення без виконання поданих заяв, у зв'язку із тим, що їх садовий будинок не переведений у житловий будинок згідно із ст. 8-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі та реєстрації в них місця проживання».

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачам повернуто заяву про реєстрацію місця проживання від 17.02.2015 р. без виконання, у зв'язку із тим, що садовий будинок позивачів не переведений у житловий будинок згідно із с. 8-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі та реєстрації в них місця проживання».

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово особа - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Статтею 6 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян.

Згідно з вимогами п. 3 ст. 35 Земельного Кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд, тощо.

Згідно пункту 1.2 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, садовий будинок - це будинок для літнього (сезонного) використання.

Разом із тим, суд вважає необхідним зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації місця проживання особа подає письмову заяву, два талони зняття з реєстраційного обліку, паспорт, квитанцію про сплату державного мита до житлово-комунальної організації, яка обслуговує територію, на якій знаходиться будинок.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачами дотримано передбачені ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» вимоги для реєстрації місця проживання.

Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Під час розгляду справи представник позивача зазначив, що позивачі у вказаному садовому будинку проживають постійно, іншого житла для проживання не мають та зазначений будинок може використовуватися не тільки в літній період, а має ознаки жилого будинку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власниками 22/100 часток садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що позивачі постійно проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1, суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, оскільки особа, яка постійно проживає на території України, має бути зареєстрованою.

Крім того, суд зазначає, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1673-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання».

Згідно Закону України від 02.09.2014 № 1673-VII, у Житловому кодексі Української РСР перше речення статті 6 після слів «для постійного» доповнити словами «або тимчасового».

Абзаци п'ятий і сьомий статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» викладено в такій редакції:

«місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово»;

«реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла».

Таким чином, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» фізичним особам надано право на реєстрацію місця їх проживання в житлі, в якому вони проживають тимчасово.

Згідно з частиною першою статті 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

З огляду на зазначене та з метою належного захисту прав позивача на реєстрацію його місця проживання, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в садовому будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Овідіопольський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.