Справа № 760/7123/15-а
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/760/307/15
В справі № 760/7123/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 07.04.2015 року звернувся до суду з позовом і просить визнати неправомірними дії Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення, стягнути з відповідача на його користь несплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 84 500 гривень 50 копійок та зобов`язати Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Своє звернення до суду обґрунтовує тим, що він був звільнений з військової служби 27.07.1996 року.
В зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, отримав 2 групу інвалідності, що підтвердив довідкою МСЕК від 17.07.2013 року серії 10 ААА №811216.
Звернувшись з заявою до відповідача щодо призначення одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому було відмовлено у задоволенні останньої листом від 05.03.2015 року.
Вважає дії відповідача неправомірними та просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 22.04.2015 року в справі було відкрито скорочене провадження.
27.05.2015 року на адресу суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов від представника Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до яких останній позов не визнає та вважає його необґрунтованим.
Зазначає, що Міністерство оборони України не повинно відповідати в зазначеній справі, оскільки ним не приймалося рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
Бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.
Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником яких є командир військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 . Тому, питання щодо призначення соціальної виплати підлягало Військовій частині НОМЕР_1 . Отже, Міністерство оборони України не є учасником спірних правовідносин.
Також посилається на те що, позивач 17.01.2012 року звертався до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними щодо нарахування одноразової грошової допомоги на підставі отриманого захворювання, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, яке призвело до отримання останнім 3 групи інвалідності.
За результатами розгляду справи 24.04.2012 року було винесено постанову, якою відмовлено в задоволені позову.
Також зазначає, що одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю слід виплачувати позивачу виходячи із порядку, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року в редакції, чинній на момент звільнення останнього.
Зазначає, що соціальна норма про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності відповідно до Закону набрала чинності лише з 03.11.2006 року, тобто після звільнення позивача.
Посилається на статтю 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до зазначеного рішення щодо призначення та виплати зазначеної допомоги приймаються стосовно військовослужбовців, які звільнилися з військової служби лише після 03.11.2006, коли набрала чинності соціальна норма про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності.
При вирішенні питання щодо призначення соціальної виплати діяв відповідно до частини 2 статі 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Та згідно з пункту 2 Порядку для звільнених із служби грошове забезпечення визначається на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.
На підставі вищезазначеного просить в задоволені позову відмовити.
Крім того, до заперечення додав клопотання, в якому просить суд закрити провадження в справі на підставі наявності постанови, що набрала законної сили з того самого спору і між тими самими сторонами.
На день ухвалення постанови на адресу суду від Міністерства оборони України не надійшло жодних письмових заперечень на адміністративний позов, але надійшло клопотання про визнання Міністерства оборони України неналежним відповідачем у справі, т.я. Міністерство оборони України не повинно відповідати в зазначеній справі, оскільки ним не приймалося рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу та був звільнений у запас 27.07.1996 року.
07.09.1996 року був виключений зі списків особового складу частини і направлений для зарахування на військовий облік до Ватутінського районного військового комісаріату м. Києва.
/а. с. 24/
Позивач 13.07.2011 року визнаний інвалідом 3 групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
17.07.2013 року за наслідками огляду медико-соціальна експертна комісія встановлено 2 групу інвалідності. Повторним оглядом МСЕК від 23.07.2013 інвалідність установлено безстроково, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця.
/а. с. 21-23/
Позивач звернувся з заявою до відповідача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, однак листом від 05.03.2015 року йому було відмовлено у задоволенні заяви.
/а. с. 26-27/
Оцінюючи дії відповідачів щодо відмови в перерахунку одноразової грошової допомоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Так, позивачу друга група інвалідності встановлена 17.07.2013 року.
Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року.
Таким чином, 17.07.2013 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року №499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.
За п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 17.07.2013 року - день встановлення позивачу інвалідності другої групи.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 року №21-563а14.
Особи, яким інвалідність унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, встановлена після 1.01.2007, мають право на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки право на її отримання починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови №499 та порядку право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.
Тобто в цьому випадку саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, як зауважили відповідачі.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ст.41 Закону виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку й на умовах, установлених Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені законом №2011-ХІІ.
Пунктом 2 постанови №499 установлено, що призначення й виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1.01.2007, здійснюється згідно з порядком.
Відповідно до пп.2 п.2 порядку військовослужбовцям (окрім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується в розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
У п.2 порядку також зазначено, що в разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Встановлено, що бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.
Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником яких є командир військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .
За таких обставин питання щодо призначення соціальної виплати підлягало вирішенню Військовій частині НОМЕР_1 .
Враховуючи, що одноразова грошова допомога не виплачувалася позивачу взагалі, Військова частина НОМЕР_1 діяла всупереч вимогам Конституції України та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Крім іншого необхідно враховувати, що приписами ч. 2 ст. 9 Закону визначено елементи грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон, який має вищу юридичну силу.
Таким чином, позивач на час виникнення спірних правовідносин мав право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, з врахуванням усіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугою років, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премію.
Статтями 21, 105, 162 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, проте позивач визначив конкретну суму доплати одноразової грошової допомоги, яку просить стягнути.
В той же ж час, до повноважень суду не належить здійснення розрахунків сум соціальних виплат, а відтак позовні вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги у конкретно визначеному розмірі не можуть бути задоволені.
Таким чином, саме на Військову частину НОМЕР_1 повинен бути покладений обов`язок призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, представник Військової частини НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача.
При вирішенні питання про підсудність, суд виходив з того, що спірний вид допомоги за заявленим позовом належить до одного з видів соціального забезпечення, а тому одноразова грошова допомога, умови та порядок виплати якої визначаються Постановою №499, є видом соціального забезпечення.
Правила предметної підсудності визначені ст. 18 КАС України.
Так, п. 2 ч. 2 зазначеної статті містить положення, що Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
В той же ж час п.4 ч.1 зазначеної статті визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг предметна підсудність яких підпадає місцевим судам як адміністративним судам.
Таким чином, враховуючи положення 18 КАС України, даний спір підсудний саме Солом`янському районному суду м. Києві. Та обставина, що позивач просить визнати неправомірними дії Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 не є підставою для висновку про підсудність справи Окружному адміністративному суду, так як дії Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 , які позивач просить визнати неправомірними, були вчинені останніми саме при вирішенні питання даної соціальної виплати.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині визнання дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 неправомірними.
В задоволені позовних вимог відносно Міністерства оборони України слід відмовити.
Що стосується клопотання про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.
Так,позивач 17.01.2012 року звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо неможливості виплати одноразової грошової допомоги, а також просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням інвалідності.
Предметом позову в справі були вимоги позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідність 3 групи.
Предметом спору в даній справі є встановлена позивачу 2 група інвалідності.
За таких обставин, підстави для закриття провадження в справі в порядку п.4 ч.1 ст.157 КАС України відсутні.
Керуючись ст. 19 Конституції України, статтями 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», постановою Кабінетом Міністрів України від 28 травня 20 08 року № 499, статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, 167 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення в порушення вимог Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей на день встановлення інвалідності, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя: