Справа № 815/2788/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2788/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівни про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівни (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- зобов'язати державного реєстратора скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на АДРЕСА_1 за іншою особою;

- зобов'язати державного реєстратора зареєструвати встановлене рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року право власності позивача на 1/2 ідеальну частину вказаної квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року, яке набрало законної сили з часу його проголошення, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1. Позивач зазначає, розглянувши його заяву та додані документи, державний реєстратор прийняв рішення про відмову в реєстрації права позивача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Мотивуючи рішення про відмову, державний реєстратор вказує, що на час звернення позивача право на вказаний об'єкт в цілому зареєстровано за іншою особою. Тобто, для того, щоб зареєструвати право позивача на частину в даному об'єкті, необхідно скасувати рішення про попередню реєстрацію, оскільки запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Письмових заперечень на позов не подала.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року (номер провадження: 22-ц/785/1983/15), яке набрало законної сили з моменту його проголошення, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що складається в цілому з 4-х житлових кімнат, загальною площею 60,4 кв.м., у тому числі житловою площею 44,0 кв. м. (а.с. 6-13).

При цьому судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 12.05.2015 року (а.с. 39-44) в Реєстрі наявний запис про державну реєстрацію права власності на 1/1 частину АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17840240 від 09.12.2014 року).

Рішенням державного реєстратора № 21235209 від 12.05.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідно до рішення суду від 24.03.2015 року визнається право власності на 1/2 ідеальну частку квартиру, а виходячи з відомостей державного реєстру прав на нерухоме майно зареєстровано право на об'єкт в цілому за іншою особою (а.с. 45).

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд зобов'язати державного реєстратора скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за іншою особою та зареєструвати встановлене рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року право власності позивача на 1/2 ідеальну частину вказаної квартири АДРЕСА_1.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту та поновлення свого порушеного права, у зв'язку з чим його позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, з огляду на наступне.

Одними із найважливіших сторін інституту права власності є підстави виникнення та припинення права власності. Ці підстави дають змогу власнику здійснювати свої правомочності стосовно майна у повному обсязі або припиняють право власності назавжди.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається і порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України, згідно зі ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Статтею 6 цього ж Закону зазначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 8 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п.2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Таким чином, записи до Державного реєстру прав, який містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, вносяться відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке є окремим процесуальним документом, форму та вимоги щодо оформлення якого визначені наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2011 року № 3601/5 «Про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимог до їх оформлення».

З огляду на викладене, суд зазначає, що державний реєстратор не уповноважений законом скасовувати рішення про державну реєстрацію права власності, проте йому надано законом право вносити записи про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Таким чином, з огляду на те що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_3, для внесення відповідачем запису про скасування державної реєстрації прав на 1/2 частки вказаної квартири, позивач повинен подати державному реєстратору рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17840240 від 09.12.2014 року на 1/2 частки вказаної квартири за ОСОБА_3.

Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції підкреслює, що законодавство в сфері державної реєстрації прав не містить норм про скасування рішення державного реєстратора шляхом виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

Суд наголошує, що законодавство в сфері державної реєстрації прав не містить норм про скасування рішення державного реєстратора шляхом скасування даного рішення самим державним реєстратором, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, а тому вимоги позивача про зобов'язання державного реєстратора скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на АДРЕСА_1 за іншою особою - задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача зобов'язати державного реєстратора зареєструвати встановлене рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.03.2015 року право власності позивача на 1/2 ідеальну частину вказаної квартири необхідно зазначити, що відповідно до Закону державна реєстрація речових прав - це не одномоментна проста механічна дія, а складний процес, який відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону включає низку етапів.

Діяльність органів державної реєстрації регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень - державним реєстраторам, можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Таким чином, задоволення позовних вимог щодо вчинення відповідачем дій щодо скасування державної реєстрації права приватної власності та реєстрації такого права передбачає втручання в діяльність суб'єкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення.

Суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством, оскільки суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх.

Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується як з позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, так і з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Крім того, відповідно до підпункту 10.3 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту та поновлення свого порушеного права, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівни про зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 травня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 02 червня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівни про зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

02 червня 2015 року.