Справа № 40862/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" січня 2010 р. справа № 2а-1754/09/1104 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області на постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2009 року
у адміністративні справі № 2а-1754/09/1104 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, перерахунок пенсії з урахуванням щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»та її подальшої щомісячної виплати, -
в с т а н о в и л а :
Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність відповідача та зобовязано його провести перерахунок пенсії позивача з підвищенням її відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 08.10.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської, області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити позивачу у задоволені його вимог повністю.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що у 2008 році позивачу пенсія як дитині війни виплачувалася в порядку встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», тому у відповідача відсутні правові підстави донарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії до розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказує на те, що фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, і на ці виплати не можуть використовуватися кошти Пенсійного фонду, а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не розповсюджується.
При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду, яким порушено право позивача на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФ України в Голованівському районі Кіровоградської області та має статус «дитини війни», що відповідно надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання його здійснити перерахунок та виплату позивачу передбаченого ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підвищення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивача на гарантований державною соціальний захист та обовязок держави в особі відповідача по справі забезпечити його належний матеріальний рівень, як особи зі статусом «дитини війни».
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності відповідача, оскільки останнім було проігноровано рішення Конституційного Суду України № 10-ра/2008, від 22.05.2008 року з прийняттям якого втратили чинність (визнані неконституційними) положення Закону про Державний бюджет на 2008 р., що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»і змінювали розмір підвищення до пенсії, а також не були виконанні статті 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., і тим самим порушено право позивача на отримання державної соціальної підтримки у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Порушене право позивача потребує судового захисту і може бути відновлено шляхом зобовязання відповідача здійснити певні дії.
Відповідно під час вирішення спору, суд першої інстанції правильно визначив про необхідність застосування положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.6 цього Закону.
Такі висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься розяснення,, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обовязок відповідача перерахувати та виплатити позивачці підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. за період з 08.10.2008 року по 31.12.2008 року, тобто в межах річного строку його звернення до адміністративного суду за захистом..
Правильними є висновки суду першої інстанції щодо необхідності врахування відповідачем при проведенні розрахунку підвищення пенсії позивача положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Вищенаведене свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача щодо неможливості здійснити позивачу перерахунок пенсії з її підвищенням із-за відсутності механізму реалізації положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Про необґрунтованість доводів відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, визначення якого встановлено в ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», свідчить зміст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено право особи зі статусом «дитина війни»на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Інші доводи апеляційної скарги УПФУ в Голованівському районі щодо неможливості виплачувати «дітям війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком суперечать нормам чинного законодавства, яким відповідач керується при виконанні покладених на нього державою функцій з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень, доплат та надання інших соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно пункту 15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.
Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.
Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. покладено саме на відповідні територіальні органи Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.
Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України розяснень щодо неконституційності положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивача стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.
Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобовязаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.
Відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, не надав відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України докази правомірність своєї бездіяльності стосовно позивача у період з 08.10.2008 року по 31.12.2008 року. Оскільки судом першої інстанції розглянуті по суті всі заявлені вимоги і правильно вирішено спір з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, тому враховуючи вищенаведені обставини та норми закону.
Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голованівському районі Кіровоградської області - залишити без задоволення, постанову Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2009 року залишити без змін.
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3