Справа № 826/7238/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

02 червня 2015 року № 826/7238/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо видачі посвідчення «Ветерана військової служби» НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист» із записом щодо терміну дії вказаного посвідчення;
- зобов`язання Київського міського військового комісаріату видати нове посвідчення «Ветерана військової служби», які цілком має відповідати зразку посвідчення «Ветерана військової служби», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» та не вносити до нього будь-яких записів, які не передбачені чинним законодавством України.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» відповідачем в посвідченні «Ветеран військової служби» безпідставно вчинено запис про термін його дії.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначила, що оскільки ОСОБА_1 було встановлено інвалідність ІІ групи у період до 01.12.2015 року з встановленою датою переогляду 10.11.2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 було правомірно внесено в посвідчення позивача «Ветеран військової служби» запис про його дію до 10.11.2015 року.
З огляду на висловлену у даній справі позицію учасників процесу щодо розгляду даної справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини 6 статті 71 та частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2015 року залишено без розгляду позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо видачі посвідчення «Ветерана військової служби» НОМЕР_1 відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист» із записом щодо терміну дії вказаного посвідчення.
Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представників відповідача по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення в частині вимог щодо зобов`язання Київського міського військового комісаріату видати нове посвідчення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.09.2013 року №608 підполковника ОСОБА_1 , старшого викладача кафедри №1 Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» частини шостої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу з 30.09.2013 року.
Вислуга років позивача, що не заперечується відповідачем, складає 24 роки 1 місяць 29 днів. Крім того, ОСОБА_1 згідно довідки до акта огляду МСЕК від 07.11.2013 року серії АВ №0082034 встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням військової служби, до 01.12.2015 року та визначено дату чергового переогляду 10.11.2015 року.
Крім того, матеріали справи свідчать, що 28.11.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано позивачу посвідчення «Ветеран військової служби» серії НОМЕР_2 , в якому зазначено: «Дійсне до 10.11.2015 р.».
Позивач 19.03.2015 року звернувся до відповідача із заявою (вх. №М-194), в якій просив видати нове посвідчення «Ветерана військової служби», яке цілком має відповідати зразку посвідчення «Ветерана військової служби», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601, та не вносити до нього будь-яких записів, які не передбачені чинним законодавством.
Листом від 25.03.2015 року №2385 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення вимог заяви від 19.03.2015 року, оскільки встановлення інвалідності ІІ групи до 01.12.2015 року свідчить про те, що посвідчення ветерана військової служби видається на такий же термін.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.
Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі по тексту Закон) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Відповідно до статті 5 Закону ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран Збройних Сил СРСР» за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
При цьому жодних застережень щодо можливості встановлення строкового статусу ветерана військової служби положення наведеної статті не містять.
Приписи статті 10 Закону визначають, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.
Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 затверджено «Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» (далі по тексту Порядок №1601).
Пунктом 1 Порядку №1601 передбачено, що посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби» видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».
При цьому посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства (п.2 Порядку №1601).
Зі змісту пункту 3 Порядку №1601 випливає, що підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».
Відтак, отримання посвідчення «Ветеран військової служби» здійснюється за умови подання особою одного з передбачених пунктом 3 Порядку №1601 документів.
Аналіз положень пункту 4 Порядку №1601 та абз.10 п.11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року №389, дає підстави для однозначного висновку, що видача посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран військової служби» вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами.
Тобто, суб`єктом владних повноважень, який наділений правом видавати посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» є військовий комісаріат.
Поряд з цим, судом враховується, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1601 під час заповнення посвідчення написи «ким видано», «Прізвище, Ім`я, По батькові» робляться без скорочень. Дата видачі позначається цифрами та словами. Записи у посвідченні завіряються підписом керівника органу, що видав посвідчення. Його підпис, а також особистий підпис і фотокартка ветерана військової служби скріплюються гербовими печатками.
При цьому аналіз внутрішнього боку зразка посвідчення «Ветеран військової служби», що є додатком до Порядку №1601, свідчить, про вичерпний перелік записів, які в ньому містяться, серед яких є: «ПОСВІДЧЕННЯ БЕЗТЕРМІНОВЕ І ДІЙСНЕ НА ВСІЙ ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ». При цьому ні Закон, ні Порядок №1601 не надають як військовим комісаріатам, так й іншим особам права вносити будь-які інші, ніж прямо передбачені Порядком №1601 записи.
З наведеного випливає обґрунтованість посилання позивача на те, що посвідчення «Ветеран військової служби» має відповідати вимогам Порядку №1601 і не передбачає можливості внесення не передбачених чинним законодавством записів. Відтак відповідач, який є суб`єктом владних повноважень та зобов`язаний діяти виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не має право вносити до посвідчення «Ветеран військової служби» будь-які інші записи, можливість внесення яких прямо не передбачена положеннями чинного законодавства.
Таким чином, зважаючи на те, що до повноважень військового комісаріату належить видача посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран військової служби», а спір щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання такого посвідчення відсутній, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних про зобов`язання Київського міського військового комісаріату видати нове посвідчення «Ветерана військової служби», які цілком має відповідати зразку посвідчення «Ветерана військової служби», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1601 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» та не вносити до нього будь-яких записів, які не передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на викладене, зважаючи на встановлений вище факт бездіяльності Київського міського військового комісаріату щодо відмови у видачі посвідчення «Ветеран військової служби» встановленого Порядком №1601 зразка, суд приходить до висновку, що для повного та всебічного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран військової служби» у відповідності до вимог Порядку №1601.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 вказаної норми Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних доказів правомірності своєї бездіяльності щодо невидачі посвідчення «Ветеран військової служби» встановленого зразка.
У зв`язку з наведеним позов підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран військової служби» у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1601 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» без внесення до нього не передбачених чинним законодавством записів.
Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат видати ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран військової служби» у відповідності до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1601 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» зразка без внесення до нього не передбачених чинним законодавством записів.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська