Справа № 826/4316/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 червня 2015 року № 826/4316/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції України

про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі по тексту - відповідач), просив суд:

- скасувати наказ першого заступника Голови Державної екологічної інспекції України № 49-о від 04.03.2015 Синьогуба В.М.,

- зобов'язати Державну екологічну інспекцію України поновити його на посаді заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України;

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2015 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його неправомірно звільнено у період тимчасової непрацездатності з посади у зв'язку з поновленням на роботі працівника іншого, який раніше виконував цю роботу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надав письмові заперечення, просив у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Сторони у судовому засіданні 12.05.2015 звернулися з письмовим клопотанням щодо продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, з огляду на що та відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 15.05.2014 обіймав посаду заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України, що підтверджено наказом Державної екологічної інспекції України № 113-о «Про призначення ОСОБА_1» від 15.05.2014.

Наказом Державної екологічної інспекції України за підписом першого заступника Голови Синьогуба В.М. № 49-о «Про звільнення з посади ОСОБА_1» від 04.03.2015 звільнено ОСОБА_1 з займаної посади з 04.03.2015 на підставі пункту 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з поновленням ОСОБА_3 на роботі шляхом призначення на посаду заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з 20.08.2010.

Позивач, вважаючи зазначений наказ відповідача протиправним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця 01.07.1998.

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 N 3723-XII (далі по тексту - Закон N 3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно із приписами частини першої статті 30 зазначеного Закону N 3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до пункту 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Нормами вказаної статті Кодексу законів про правцю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Отже, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2011, яка набрала законної сили 15.02.2012, у справі № 2а-7899/11/2670 за позовом ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу від 19.09.2010 № 99-о та поновлення на посаді, зокрема, поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту, імпорту озоноруйнуючих речовин - старшого держаного інспектора України з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другої статті 40 Кодексу законів про правю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, звільнення на підставі пункту 6 статті 40 Кодексу Законів про працю України можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Аналогічних висновків дотримується Вищий адміністративний суд в ухвалах від 11.11.2014 у справі № К/9991/77928/11.

Судом встановлено та підтверджено позивачем та представником відповідача у судовому засіданні, що позивачу перед звільненням не було запропоновано жодної вакантної посади, яку останній міг обійняти, що у відповідності до частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України є обставиною, яка не підлягає доказуванню.

Щодо наявності вакантних посад, на вимогу суду відповідачем надано відповідну довідку, згідно якої станом на 04.03.2015 в Державній екологічній інспекції України були вакантними посади: начальника юридичного відділу, начальника відділу інструментально-лабораторного контролю, начальника відділу документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення та завідуючого сектору роботи з персоналом.

Із матеріалів справи вбачається, що у 2001 році позивач закінчив Державний інститут підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів Мінекоресурсів України, здобувши кваліфікацію - спеціаліст - еколог, а також у 2007 році - закінчив Тернопільський національний економічний університет, здобувши кваліфікацію - юрист.

Отже на час звільнення позивача у відповідача були наявні вакантні посади, які відповідали кваліфікації позивача, але безпідставно не були йому запропоновані.

Із аналізу зазначеного вище та враховуючи, що ОСОБА_1 має досвід роботи та безперервний стаж роботи на різних посадах в органах Мінекоресурсів України з 1994 року, що підтверджується його трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 01.07.1993, має вищі освіти за кваліфікаціями юриста та спеціаліста - еколога, але йому не було запропоновано жодної з вакантних посад, що відповідали його кваліфікаціям, суд приходить до висновку про порушення відповідачем процедури звільнення позивача.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Слід зазначити, що вказаним вище судовим рішенням ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту, імпорту озоноруйнуючих речовин - старшого держаного інспектора України з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції України, тоді як фактично відповідачем поновлено останнього на посаду, яку обіймав позивач - заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України .

Тобто, відповідачем поновлено ОСОБА_3 на іншу посаду, ніж вказана у судовому рішенні про поновлення на посаді.

Відповідачем не надано суду жодних пояснень щодо обґрунтування зазначеного.

Також, як вбачається оскаржуваного наказу № 49-о «Про звільнення з посади ОСОБА_1» від 04.03.2015 позивача звільнено з займаної посади з 04.03.2015.

Разом з тим, згідно листка непрацездатності серія АГЛ № 071755, виданого 04.03.2015 Консультаційним діагностичним центром Святошинського комунального некомерційного підприємства м. Києва (філія № 3), позивач з 04.03.2015 по 10.03.2015 перебував на лікарняному.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував про правомірність звільнення позивача саме 04.03.2015, оскільки останній був на робочому місці, посилаючись на акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 04.03.2015, книгу обліку трудових книжок, особову картку позивача, де в день звільнення позивачем поставлено особистий підпис, а також відсутність в журналі обліку листків непрацездатності зареєстрованого листка непрацездатності позивача.

Втім, за змістом частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, законодавством встановлено заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При чому, діюче законодавство України про працю не пов'язує звільнення в період тимчасової непрацездатністю працівника, листок непрацездатності якого відкритий в день звільнення, з часом доби відкриття листка непрацездатності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивача було неправомірно звільнено з посади, а наказ № 49-о «Про звільнення з посади ОСОБА_1» від 04.03.2015 винесено не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законодавством України про працю, а отже підлягає скасуванню.

Норми статті 235 Кодексу законів про працю України є нормами прямої дії, які зобов'язують орган, що розглядає трудовий спір, поновити незаконно звільненого працівника саме на попередню роботу, без урахування можливого призначення на посаду іншої особи.

Також, згідно частини другої зазначеної статті Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток позивача згідно довідки Державної екологічної інспекції України № 10 від 03.04.2015 становив на день звільнення 7 687,46 грн., середньоденна - 404,60 грн.

З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02. 1995 за №100 (в редакції на час виникнення спірних відносин) та листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 за N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», позивачу належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.03.2015 по 03.06.2015.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 5 Закону України «Про судовий збір» зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати наказ першого заступника Голови Державної екологічної інспекції України № 49-о від 04.03.2015 «Про звільнення з посади ОСОБА_1».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з 05 березня 2015 року.

4. Зобов'язати Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 березня 2015 року по 03 червня 2015 року включно.

5. Постанова суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 7 687,46 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головучий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко