Справа № 41032/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2010 р. справа № 2а-160/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року
у адміністративні справі № 2а-160/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено строк звернення до суду за захистом її права, визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано його нарахувати позивачці та сплатити підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в загальній сумі 703,87 грн., та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 рік в сумі 715,23 грн. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити позивачці у задоволені її вимог повністю.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що позивачці пенсія як дитині війни нараховувалася та виплачувалася в порядку встановленому Законами України Про Державний бюджет України на 2006-2008 р.р., тому у відповідача відсутні правові підстави донарахування їй підвищення до пенсії до розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вказує на те, що фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, і на ці виплати не можуть використовуватися кошти Пенсійного фонду, а мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового рівня, може застосовуватися виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№ 1058 від 09.07.2003 року та на осіб, які підпадають під дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не розповсюджується.
У липні 2009 року надано відповідь (а.с.8), якою позивачці роз'яснено пенсійне законодавства, а в запереченні відповідач вказує на пропущення строку звернення до суду (а.с.13-14).
При перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що предметом спору по цій справі є дії територіального органу пенсійного фонду, яким порушено право позивачки на отримання у 2006-2008 р.р. передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області та має статус «дитини війни», що відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-ІУ від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року, надає їй право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених цим Законом.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправними дії відповідача та зобов'язуючи його здійснити перерахунок та виплату передбаченого ст.6 Закону № 2195-ІУ від 18.11.2004 р. підвищення до пенсії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість звуження змісту права позивачки на гарантований державною соціальний захист та обов'язку держави в особі відповідача по справі забезпечити належний матеріальний рівень позивачки, яка має статус «дитини війни».
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції в частині підтвердження права позивачки на отримання у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. щомісячного підвищення до пенсії у розмірах 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яке це визначено ст.6 Закону № 2195-ІУ від 18.11.2004 р, і вважає такі висновки суду законними та обґрунтованими, оскільки це право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., з прийняттям якого положення Закону про Державний бюджет на 2007 р, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у 2007 р. визнані неконституційними, а також Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2007 р., з прийняттям якого положення Закону про Державний бюджет на 2008 р., що замінювали розмір підвищення до пенсії у 2008 р. визнані неконституційними.
Відповідно під час вирішення спору необхідно було застосовувати положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше, тобто ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
Такі висновки узгоджуються з п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься роз'яснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відповідно до ч.2 ст. 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Враховуючи, що вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, що визнані неконституційними, суд першої інстанції правильно вирішив про обов'язок відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-ІУ від 18.11.2004 р.
Правильними є висновки суду першої інстанції щодо необхідності врахування відповідачем при проведенні розрахунку підвищення пенсії позивача положень ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»і іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом «дитина війни»на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність іншого визначеного законом мінімального розміру пенсії за віком, окрім зазначеного частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»- не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та її права на отримання щомісячного підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
За Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.
Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.
Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст.87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст.21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нічого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.
Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 р. - покладено саме на відповідні територіальні управління за місцем її проживання.
Відповідно до глави 4 Бюджетного кодексу України про бюджетний процес та встановленому у ст.35 Бюджетного кодексу України порядку розроблення бюджетних запитів, які враховуються при підготовці проекту Державного бюджету України - колегія суддів вважає, що правомірними вважалися б дії відповідача у разі прийняття ним участі у формуванні Бюджету України, як це передбачено діючими нормативно-правовими актами, тобто відповідні звернення до Головного Управління та Пенсійного Фонду України з пропозиціями щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для його діяльності після надання Конституційним Судом України роз'яснень щодо неконституційності положень Законів України Про Державний бюджет України на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний бюджетний період. І такої можливості на погляд колегії суддів відповідач не був позбавлений.
Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено саме на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач по справі заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен був доказати правомірність своєї бездіяльності стосовно позивачки у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. Таких доказів відповідачем не надано.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача в нарахуванні щомісячного підвищення до пенсії, як «дитині війни»у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, свідчать про ігнорування територіальним органом пенсійного фонду рішення Конституційного Суду України та не виконання вимог Закону, що призвело до порушення прав позивачки, які повинні бути відновленні шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії - є обґрунтованими та належним чином мотивованими. В цій частині рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, містить конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що у Прикінцевих положеннях Закону України «Про соціальний захист дітей війни»Кабінету Міністрів України було дано доручення подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Невиконання Кабінетом Міністрів України наведених норм Закону не може слугувати підставою для порушення прав позивача стосовно належної, гарантованої державою соціальної підтримки.
Доводи апелянта на відсутність відповідного фінансування даних видатків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки незалежно від того, чи визначено в рішенні, висновку Конституційного Суду України порядок його виконання, відповідні державні органи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, навіть при відсутності належного фінансування державою даного виду виплат, відповідач був зобов'язаний діяти на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і використовувати надані йому повноваження з метою, з якою ці повноваження надані.
Погоджується колегія суддів з висновками суду про наявність підстав для поновлення позивачці строку звернення до суду з підстав пропущення його з поважних причин. Доводи відповідача в наведеній частині є безпідставними, оскільки відповідачем не було доведено правомірність його дій у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 р., тобто у період коли діяла відновлена Рішенням Конституційного Суд України № 6-рп/07 та № 10-рп/08 редакція статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якої дітям війни пенсія повинна була нараховуватися та виплачуватися з її підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині визначення конкретної суми заборгованості по підвищенню до пенсії позивачки, оскільки дії по призначенню та нарахуванню суми підвищення до пенсії особи віднесені чинним законодавством до виключної компетенції суб'єкті владних повноважень, і адміністративний суд встановивши протиправність дій відповідача має право діючи в межах своїх повноважень лише зобов'язати відповідача вчинити певні дії.
За наведених обставин з резолютивної частини постанови суду першої інстанції необхідно виключити конкретно визначену судом суму заборгованості недоплаченого позивачці підвищення до пенсії як дитині війни.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно з'ясувавши обставини по справі та вірно застосувавши до виниклих правовідносин норми матеріального права, разом з тим помилково визначив спосіб захисту порушених прав позивачки шляхом зобов'язання відповідача донарахувати та виплатити конкретно визначену суму заборгованості по підвищенню до пенсії, що є порушенням норм процесуального права та відповідно до приписів статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для зміни постанови суду першої інстанції в наведеній частині.
Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області - задовольнити частково, постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року - змінити, виключивши з абзацу четвертого резолютивної частини постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року конкретно визначену судом суму невиплаченого ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 703,87 грн. та в розмірі 715,23 грн.
В іншій частині постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2009 року - залишити без змін.
Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення повного тексту постанови.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3