Справа № 808/1023/15
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року (14 год. 52 хв.)Справа № 808/1023/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гудименко Я.А.,

представників:

позивача - Проніної С.М.,

відповідача - Зозулі Д.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю НВО «Південенерго Груп» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВО «Південенерго Груп» (далі - позивач, ТОВ НВО «Південенерго Груп») звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі), у якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 №, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 85360,50грн., у т.ч. за основним платежем 56907,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 28453,50грн. та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014 №, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 67567,25грн., у т.ч. за основним платежем 56907,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 28453,50грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що факт реалізації товарно-матеріальних цінностей між позивачем та його контрагентом підтверджується всіма необхідними первинними документами, які визначені чинним законодавством. На думку позивача у ТОВ НВО «Південенерго Груп» відсутнє порушення вимог Податкового кодексу України, на яких наполягають фахівці ДПІ у Ленінському районі, у зв'язку з чим оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, з підстав зазначених у письмових запереченнях (вих. № 811/08-01-10-01 від 06.04.2015). Зокрема зазначає, що позивач у перевіряємий період мав господарські взаємовідносини з ТОВ ВП «Естіс». При цьому, згідно пояснень директора указаного товариства він ніколи не складав жодних бухгалтерських документів та не має відношення до діяльності ТОВ ВП «Естіс». Крім того, маються недоліки у первинній бухгалтерській документації. Позов вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Між позивачем (покупець) та ТОВ ВП «Естіс» (постачальник) укладені договори поставки, а саме від 14.11.2013 №11/14-2, від 28.11.2013 №28/11-1, від 30.11.2013 №30/25-2.

Відповідно до вказаних договорів позивач придбавав товар: ізолятори, контактну групу роз'єднання, приводи.

Усі документи від ТОВ ВП «Естіс» підписані директором ОСОБА_3, окрім видаткової накладної від 09.12.2013 №РН-224, яка підписана ОСОБА_4

Оплата за товар проведена позивачем у повному обсязі, що підтверджено випискою із банківського рахунку та платіжними дорученнями, оформлені податкові накладні, видаткові накладні, товар оприбуткований позивачем, що на підтвердження чого надано оборотно-сальдова відомість по рахунку 631.

У період з 14.11.2014 по 21.11.2014 фахівцями ДПІ у Ленінському районі проведена документальна позапланова перевірка ТОВ НВО «Південенерго Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2013 рік та з податку на додану вартість за листопад 2013 року при взаємовідносинах із ТОВ ВП «Естіс». За результатами проведеної перевірки складений акт від 26.11.2014 №1746/08-28-22-12/36246953 (далі - акт перевірки).

Під час перевірки встановлено та у висновках акту зафіксовано порушення ТОВ НВО «Південенерго Груп» вимог:

п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 54061грн.;

п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у листопаді 2013 року на суму 56907грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Ленінському районі винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

від 22.12.2014 №, яким визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 85360,50грн., у т.ч. за основним платежем 56907,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 28453,50грн.;

від 22.12.2014 №, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 67567,25грн., у т.ч. за основним платежем 56907,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 28453,50грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із вимогою про їх скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ ВП «Естіс» по операціям з придбання товару (алюмінієвого сплаву).

Із матеріалів справи вбачається, що у період господарських відносин директором ТОВ ВП «Естіс» був ОСОБА_3 Надані позивачем первинні документи свідчать, що такі документи оформлювались за підписом саме ОСОБА_3

В той же час, видаткова накладна від 09.12.2013 №РН-224 зі сторони постачальника ТОВ ВП «Естіс» підписана директором ОСОБА_4, а видаткова накладна від 09.12.2013 №РН-532 підписана директором ТОВ ВП «Естіс» ОСОБА_3

З цього приводу представник позивача пояснив, що можливо сталася технічна помилка під час оформлення зазначених документів.

Крім того, представник відповідача надав суду пояснення ОСОБА_3, відібрані працівником ОУ Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська 13.08.2014. Відповідно до вказаних пояснень, ОСОБА_3 зазначив, що до діяльності ТОВ ВП «Естіс» не має ніякого відношення, де знаходиться офіс, бухгалтерські документи, печатка товариства йому не відомо. Також зазначив, що ніколи не складав, не підписував та не подавав до ДПІ жодних бухгалтерських документів та податкову звітність; ніяких угод про поставку товарів або надання послуг не складав та не підписував.

Надаючи оцінку описаним вище первинним документам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з пунктами 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документа на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно п. 2.4. Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а також включення витрат до складу валових витрат, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Так, суд вважає, що надані позивачем первинні документи не є належно оформленими, оскільки у матеріалах справи містяться докази, які свідчать, що ОСОБА_3, який є директором ТОВ ВП «Естіс», їх не оформлював та не підписував, жодних угод як посадова особа ТОВ ВП «Естіс» не укладав. Указані обставини свідчать, що господарські операції, які мали місце між позивачем та ТОВ ВП «Естіс» не підтверджені належними первинними документами.

Крім того, відповідачем надані товарно-транспортні накладні, які досліджені судом. Так, зазначені накладні мають численні недоліки, а саме, не містять назву авто перевізника, не зазначено водія експедитора, не зазначений водій.

Таким чином, товарно-транспорті накладні оформлені не належним чином, усупереч приписам наказу від 29.12.1995 № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажних автомобілів», затвердженого Міністерством транспорту та Міністерством статистики.

Крім того, судом встановлено невідповідність прізвища директора ТОВ ВП «Естіс» у видаткових накладних від 09.12.2013 №РН-532 та від 09.12.2013 №РН-224.

Беручи до уваги вищезазначене, суд зазначає, що первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентами оформлені без дотримання приписів частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» та п.п.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704.

Отже, суд приходить до висновку, що первинні документи, оформлені контрагентами позивача не мають юридичної сили та доказовості, оскільки складені з метою надання вигоди, а не фіксування фактично здійснених господарських операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у зв'язку з тим, що позивачем не спростовані висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю НВО «Південенерго Груп» () на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2752,85грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят дві грн.. 85 коп).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник