Справа № 802/1034/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

22 травня 2015 р. Справа № 802/1034/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

суддів: Віятик Н.В.,

Вергелеса А.В.

секретаря судового засідання: Кулика В.В.

за участю

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Апарату Верховної Ради України

про визнання протиправним, скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на протиправність розпорядження, виданого керівником апарату Верховної Ради України 03.07.2013р. за №6476, про звільнення ОСОБА_3 з 02.07.2013р. з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

Оскільки, дострокове припинення повноважень народного депутата України ОСОБА_5, з яким відповідач пов'язує закінчення строкового трудового договору ОСОБА_3, фактично не мало місця, відтак, відсутні правові підстави для звільнення позивача із займаної, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в межах заявлених позовних вимог, з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак у поданих запереченнях на адміністративний позов просив розгляд даної адміністративної справи провести за його відсутності, додатково зазначивши, щодо відсутності підстав для задоволення заявлених вимог (а.с.60-69).

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи вказані положення , а також той факт, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що розпорядженням керівника апарату Верховної Ради України за №4095 від 27.03.2013р. ОСОБА_3, починаючи з 04.03.2013р., зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України "Про державну службу", встановивши при цьому, заробітну плату в сумі 4000 грн. на місяць (а.с. 73).

На підставі подання народного депутата України ОСОБА_5 та заяви ОСОБА_3, розпорядженням керівника апарату Верховної Ради України за №4286 від 02.04.2013р., ОСОБА_3 за його згодою переведено з 01.04.2013р. на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" (а.с. 74-76).

В подальшому, розпорядженням, виданим керівником апарату Верховної Ради України за №6476 від 03.07.2013р., ОСОБА_3 звільнено з 02.07.2013р. з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) (а.с. 19).

На думку позивача, вказане розпорядження є протиправним та таким, що порушує права та законні інтереси останнього, відтак, ОСОБА_3 звернувся до суду щодо його скасування, зобов'язання поновити його на роботі та зарахувати час вимушеного прогулу до трудового стажу.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, колегія суддів виходила з наступного.

Трудові відносини всіх працівників, сприянню зростання продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

У відповідності до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України", народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України. Помічником-консультантом народного депутата може бути лише громадянин України, що має середню спеціальну чи вищу освіту і вільно володіє державною мовою, що встановлено ч. 2 вказаної статті Кодексу законів про працю України.

Згідно до ч. 3 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України", помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Приписи ч. 1 ст. 3.3 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 12.09.1995р., закріплюють, що зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України проводиться на підставі письмового подання народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України чи керівнику виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, державного підприємства, установи та організації, в якому зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові кандидата на посаду, зарахування на постійній основі чи за сумісництвом, строк дії трудового договору, відомості про зарахування на державну службу, ранг, який присвоюється чи вже присвоєний державному службовцю, розмір встановлюваної заробітної плати, дата зарахування. До письмового подання народного депутата України додаються особиста заява особи, яку приймають на цю посаду, та інші документи, передбачені законодавством.

З системного аналізу зазначених норм слідує, що помічник - консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором, на підставі подання народного депутата України та поданої ним заяви, при цьому, на нього може поширюватись дія Закону України "Про державну службу".

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 з 01.04.2013р. працював на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу".

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, колегія суддів відзначає, що зі змісту оскаржуваного розпорядження керівника апарату Верховної Ради України слідує, що ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Підстави припинення трудового договору визначено у ст. 36 Кодексу законів про працю України, відповідно до п. 2 ч. 1 якої, однією із підстав є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Статтею 23 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус народного депутата України", повноваження народного депутата припиняються достроково у разі: 1) особистої письмової заяви про складення депутатських повноважень; 2) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; 3) визнання його судом недієздатним або безвісно відсутнім; 4) припинення його громадянства або виїзду на постійне проживання за межі України; 5) смерті; 6) порушення вимог частини першої статті 3 цього Закону.

За змістом ст. 5 Закону України "Про статус народного депутата України" порядок дострокового припинення повноважень народного депутата України, згідно з частиною 1 якої, рішення про дострокове припинення повноважень народного депутата відповідно до пунктів 1-5 статті 4 цього Закону приймається у десятиденний строк за поданням комітету, до компетенції якого входять питання депутатської етики, більшістю від конституційного складу Верховної Ради України.

Частиною 2 зазначеної вище норми встановлено, що у разі невиконання вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності повноваження народного депутата припиняються достроково на підставі закону за рішенням суду. Комітет, до компетенції якого входять питання депутатської етики, розглядає відповідні матеріали і подає висновок Голові Верховної Ради України, який у десятиденний строк звертається до суду або повертає матеріали комітету з обґрунтуванням відмови у зверненні до суду. За дорученням Голови Верховної Ради України до суду з питання дострокового припинення повноважень народного депутата також може звернутися Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України.

Комітет, до компетенції якого входять питання депутатської етики, у разі повернення Головою Верховної Ради України матеріалів з обґрунтуванням відмови у зверненні до суду розглядає їх і у випадку незгоди з ними вносить пропозицію про розгляд цього питання на засіданні Верховної Ради України.

За рішенням Верховної Ради України Голова Верховної Ради України зобов'язаний звернутися до суду для вирішення питання про дострокове припинення повноважень такого народного депутата. Верховна Рада України своїм рішенням також може зобов'язати звернутися до суду з питання про дострокове припинення повноважень народного депутата Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить про те, що передумовою для звільнення помічника-консультанта із займаної посади є дострокове припинення повноважень народного депутата України. При цьому, перелік підстав дострокового припинення повноважень народного депутата України є вичерпним.

В свою чергу, дострокове припинення повноважень народного депутата України здійснюється на підставі подання комітету, до компетенції якого входять питання депутатської етики, або на підставі закону за рішенням суду.

В контексті зазначеного колегією суддів встановлено, що комітетом, до компетенції якого входять питання депутатської етики, жодного рішення про дострокове припинення повноважень народного депутата ОСОБА_5 не приймалось, а процедура, визначена положеннями статті 5 Закону України "Про статус народного депутата України" не застосовувалась.

Більше того, жодних доказів щодо наявності такого рішення комітету, до компетенції якого входять питання депутатської етики, відповідачем до суду не надано.

Як убачається зі змісту розпорядження, підставою для формування оскаржуваного акту слугували постанови Вищого адміністративного суду України від 08.02.2013р., Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2013р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2013р., Вищого адміністративного суду України від 02.07.2013р. та розпорядження Голови Верховної Ради України №1435 від 03.07.2013р.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному розпорядженню, в розрізі вказаних доказів, колегією суддів враховано, що постановою Вищого адміністративного суду України від 08.02.2013р. у адміністративній справі за №П/800/99/13 позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Центральної виборчої комісії, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_9, політична партія Єдиний Центр, про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, визнано недостовірними результати чергових виборів народних депутатів України 28.10.2012р. в одномандатних виборчих округах №11, №71, встановлені Центральною виборчою комісією, про що складені: 11.11.2012р. о 14 год. 10 хв. Протокол про результати виборів народних депутатів України в одномандатному виборчому окрузі №11 та 10.11.2012р. о 18 год. 10 хв., протокол про результати виборів народних депутатів України в одномандатному виборчому окрузі №71. Скасовано постанову Центральної виборчої комісії від 23.11.2012р. №1980 в частині реєстрації обраного народного депутата по одномандатному виборчому округу №11 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в місті Вінниця, безпартійного, самовисуванця та визнано відсутність у останнього статусу та повноважень народного депутата України (а.с. 118-140).

За фактом нововиявлених обставин, ОСОБА_5 звернувся із заявою до Вищого адміністративного суду України про перегляд вказаної адміністративної справи, яка постановою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014р. задоволена, постанова Вищого адміністративного суду України від 08.02.2013р. скасована та прийнята нова, якою в задоволенні зазначеної частини позовних вимог відмовлено (а.с. 26-31).

Крім того, оцінюючи заявлені позовні вимоги, колегія суддів бере до уваги те, що Окружним адміністративним судом міста Києва у адміністративній справі за №826/8023/13-а за позовом ОСОБА_6 до Голови Верховної Ради України ОСОБА_10 про визнання протиправною бездіяльності Голови Верховної Ради України та зобов'язання вчинити дії прийнято постанову від 11.06.2013р., якою вказані позовні вимоги задоволено повністю. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Голови Верховної Ради України щодо унеможливлення здійснення ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у Верховній Раді України повноважень народних депутатів України, зобов'язано Голову Верховної Ради вчинити заходи щодо вилучення у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 посвідчення народного депутата, нагрудного знака народного депутата та карток для голосування (а.с. 32-36).

Вказана постанова суду від 11.06.2013р., у зв'язку із нововиявленими обставинами, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2014р. скасована в частині визнання протиправною бездіяльності Голови Верховної Ради України щодо унеможливлення здійснення ОСОБА_5 у Верховній Раді України повноважень народного депутата України та зобов'язання Голови Верховної Ради України вчинити заходи щодо вилучення у ОСОБА_5 посвідчення народного депутата України, нагрудного знака народного депутата України та картки для голосування (а.с. 112-115).

Більше того, в порядку дослідження доказів колегією суддів досліджено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013р. у адміністративній справі №826/10415/13-а за позовом ОСОБА_5 до Голови Верховної Ради України ОСОБА_10 про визнання протиправним рішення, зобов'язання утриматися від вчинення дій, яка постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2015р., у зв'язку із нововиявленими обставинами скасована, прийнята нова, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

Таким чином, вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано розпорядження Голови Верховної Ради України від 03.07.2013р. №1435 "Про припинення виплати заробітної плати народним депутатам України ОСОБА_9 та ОСОБА_5Г." у частині: припинення виплати заробітної плати ОСОБА_5 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02.07.2013р.; вирішення питання щодо анулювання картки для голосування та звільнення помічників - консультантів народного депутата ОСОБА_5; зобов'язано Голову Верховної Ради України утриматись від вчинення дій щодо: припинення виплати заробітної плати ОСОБА_5 - народному депутату України, члену Комітету Верховної ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02.07.2013р.; вирішення питання щодо анулювання картки для голосування та звільнення помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_5.

Аналіз зазначених судових рішень свідчить про те, що останніми, серед іншого, спростовано недостовірність результатів чергових виборів народних депутатів України 28.10.2012р., підтверджено наявність у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, статусу та повноважень народного депутата України, визнано правомірною бездіяльність Голови Верховної Ради України щодо унеможливлення здійснення ОСОБА_5 у Верховній Раді України повноважень народного депутата України, зобов'язано Голову Верховної Ради України утриматись від вчинення дій щодо: припинення виплати заробітної плати ОСОБА_5 - народному депутату України, члену Комітету Верховної ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02.07.2013р., а також утриматись від вирішення питання щодо анулювання картки для голосування та звільнення помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_5.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що зазначеними вище судовими рішеннями встановлено факт правомірності набуття та перебування ОСОБА_5 у статусі народного депутата України.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність факту дострокового припинення повноважень народного депутата України ОСОБА_5, а отже, і правові підстави для звільнення його помічника - консультанта ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність розпорядження керівника апарату Верховної Ради України №6476 від 03.07.2013р. та необхідність його скасування.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Апарат Верховної Ради України поновити у період із 02.07.2013р. по 05.05.2014р. ОСОБА_3 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" та зобов'язання Апарат Верховної Ради України зарахувати час вимушеного прогулу із 02.07.2013р. по 05.05.2014р. до трудового стажу проходження публічної служби ОСОБА_3 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу", колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз норм ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та Положення про помічника-консультанта народного депутата України свідчить про те, що помічник - консультант народного депутата України може перебувати на посаді лише на час виконання народним депутатом України своїх повноважень.

Так, відповідно до п. 3.1 Положення про помічника-консультанта, - персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Згідно ст. 4.5 Положення, повноваження помічника - консультанта народного депутата України можуть бути припинені достроково крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Як зазначалось вище, розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України №4286 від 02.04.2013р. позивача переведено на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_5 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України "Про державну службу".

Проте, як вказувалось, постановою Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року, визнано відсутність у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу та повноважень народного депутата України.

Вказана постанова скасована лише постановою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2014 року по справі № Н/800/148/14.

Крім того, судом оглянуто копію витягу з трудової книжки ОСОБА_5 із якої встановлено, що 02.07.2014 року за номером 43 до неї зроблено запис: "Визнано відсутність статусу та повноважень народного депутата".

Тобто фактично у період в який позивач просить поновити його на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_5, останній повноважень народного депутата України не виконував, відтак, відсутні підстави для поновлення на посаді помічника - консультанта народного депутата, оскільки такий може проходити публічну служби лише під час виконання своїх повноважень народним депутатом України.

Окрім вказаного, суд звертає увагу, що позивач просить поновити його на посаді помічника - консультанта народного депутата України у чітко визначений період із 02.07.2013 року по 05.05.2014 року.

Як додаткову підставу для відмови у задоволенні позову у цій частині суд зазначає те, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тому, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю суттю полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи проте період такої роботи не може бути обмежено судом чіткими межами, як просить позивач. До того ж, як зазначено вище, підстави для поновлення на посаді помічника - консультанта народного депутата відсутні оскільки такий не може проходити публічну служби у час відсутності повноважень народного депутата.

Крім того про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді у чітко зазначений ним період (із 02.07.2013 року по 05.05.2014 року) свідчить і те, що суд позбавлений можливості констатувати, що у визначений період трудові правовідносини позивача тривали б та не припинились би із інших підстав, які визначені нормами трудового законодавства України.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати час вимушеного прогулу із 02 липня 2013 року по 05 травня 2014 року до трудового стажу ОСОБА_3, то така є похідною від позовної вимоги про поновлення на посаді. Тому, враховуючи, що позов у частині вимог про поновлення позивача на посаді задоволенню не підлягає, то і у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача включити період із 02 липня 2013 року по 05 травня 2014 року до трудового стажу необхідно відмовити.

Підсумовуючи вище, суд вважає, що оскаржуване розпорядження суперечить нормам чинного законодавства та є необґрунтованим, а відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України №6476 від 03.07.2013р. "Про звільнення ОСОБА_3 - помічника-консультанта народного депутата України" є протиправним, разом з тим, в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України №6476 від 03 липня 2013 року "Про звільнення ОСОБА_3 - помічника-консультанта народного депутата України".

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня її проголошення, апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Судді /підпис/ Віятик Н.В.

/підпис/ Вергелес А.В.

Згідно з оригіналом: Суддя

Секретар