Справа № 5033/10
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2010 р. справа № 2а-103/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2009 року

у адміністративній справі № 2а-103/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області про визнання неправомірною відмову в перерахунку державної та додаткової пенсії, зобовязання провести перерахунок державної та додаткової пенсії, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області у перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у відповідності із статтями 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом, зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області провести перерахунок призначеної позивачу державної пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом, починаючи з 22 січня 2008 року.

Зазначена постанова суду оскаржена відповідачем до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про визнання правомірною відмову територіального органу ПФУ в перерахунку пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, є інвалідом ІІ групи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, у звязку з чим перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області та одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі статті 50 цього Закону.

Встановленим по справі є та обставина, що розрахунок пенсій позивачу територіальний орган УПФ проводить виходячи із розміру 19 грн 91 коп., установленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова КМУ від 3 січня 2002 року № 1) та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»(далі постанова КМУ від 16.07.2008 року № 654).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вихідним критерієм розрахунку позивачу державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, оскільки відповідно до частини 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком, а згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обґрунтованими, а постанову суду першої інстанції в частині, наведеній у попередньому абзаці такою, що ухвалена з додержанням норм матеріального права, тому зміні або скасуванню не підлягає, і апеляційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Колегія суддів вважає, що положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-IV, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положення постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 та постанови КМУ від 16.07.2008 року № 654 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки установлені в цих постановах розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком та суперечать змісту статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведений порядок обчислення позивачу державної та додаткової пенсій, тобто їх розрахунку виходячи із положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, у даних спірних правовідносинах може бути застосований лише за той період часу, коли дія цих норм не була змінена.

Суд першої інстанції не придав значення періоду дії Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 р., яким змінювалася редакція статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Проте, наведене у даних спірних правовідносинах є ключовим моментом, оскільки йдеться про неправомірність дій субєкта владних повноважень, і зясування цього питання впливає на правильність застосування законодавства та має значення для вирішення питання правомірності нарахування і виплати позивачу державної та додаткової пенсій в розмірах менших ніж це визначено ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Так, помилковим судове рішення першої інстанції є в частині визначення періоду перерахунку пенсії позивача відповідно до положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, до якого зобовязаний відповідач, оскільки у період з 01.01.2008 р. та до 22.05.2008 р. положення статей 50, 54 зазначеного Закону діяли в редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», і лише Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-р/2008 ці положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»були визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином у 2008 році до прийняття рішення Конституційного Суду України № 22-рп/2008 від 22.05.2008 р. у відповідача не було підстав для проведення перерахунку та виплати позивачу державної пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Тобто, у період з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року, відповідач діяв законно, а вже з 22 травня 2008 року повинен був виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам, застосовувати як вихідний критерій обрахунку пенсій позивачки мінімальну пенсію за віком, встановлену Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Враховуючи, що позивачу державна та додаткова пенсії у період 2008-2009 р.р. у розмірах визначених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»на час судового розгляду справи відповідачем не призначалася та не нараховувалася, колегія суддів вважає за можливе лише покласти на відповідача обовязок прийняти рішення з урахуванням змісту права позивача, яке було підтверджено рішенням суду. А саме, зобовязати відповідача до вчинення певних дій, тобто до призначення, донарахування та забезпечення виплати позивачу недоотриманої ним у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та починаючи з 01.01.2009 року суми державної пенсії розрахованої виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням встановленого законом розміру мінімальної пенсії за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю виходячи із розміру 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законом розміру пенсії за віком.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, з постановленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволені частини вимог, та залишенням в силі іншої частини постанови.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зміни постанови суду першої інстанції шляхом її доповнення кінцевою датою перерахунку та виплати позивачу пенсії по інвалідності та додаткової за шкоду здоровя, оскільки на час постановлення судом першої інстанції рішення по цій справі та на час перегляду цього рішення в апеляційному суді, законодавцем не вносилося змін до положень статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в частині визначення розміру державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області як субєкт владних повноважень, відповідно до статті 19 Конституції України та приписів частини 3 статті 2 КАСУ зобовязаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому при внесенні на законодавчому рівні змін до редакції статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач не тільки позбавлений права, а й зобовязаний буде здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області задовольнити частково, постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2009 року скасувати в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області провести за період з 22 січня 2008 року до 22 травня 2008 року перерахунок призначеної ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого законом, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом та відмовити ОСОБА_1 у задоволені вимог щодо зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області провести перерахунок державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за період з 22 січня 2008 року до 22 травня 2008 року

В іншій частині постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2009 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції..

Головуючий : Сафронова С.В.

Судді: Поплавський В.Ю.

ОСОБА_2