Справа № 823/348/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/348/15 Головуючий у 1-й інстанції:Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.

за участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авента Петроліум» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авента Петроліум» до Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авента Петроліум» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № .

Відповідно до постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авента Петроліум» зареєстроване як юридична особа 08.10.2010 року, ідентифікаційний код 37307651. Вид діяльності: неспеціалізована торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова та роздрібна торгівля пальним.

В період з 09.09.2014 року по 15.09.2014 року посадовими особами Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Авента Петроліум» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ «Антарес» за липень 2014 року.

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 22.09.2014 року № 355/23-01-22-04/37307651, у якому встановлено порушення TOB «Авента Петроліум» пунктів 198.1, 198.2. 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено ПДВ за липень 2014 року на суму 1444039 грн.

На підставі встановлених порушень, Державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 09.10.2014 року щодо збільшення сум ПДВ за основним платежем на 1444039 грн. та штрафними санкціями на 361010 грн.

Не погоджуючись з висновками в акті перевірки ТОВ «Авента Петроліум» оскаржило їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, рішенням якої від 31.01.2015 року № 872/6/99-99-10-01-04-25, податкове повідомлення-рішення № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договорами поставки нафтопродуктів від 01.07.2014 року № ДГ-0107-1 та від 21.07.2014 року № ДГ-2107-1, укладеними між TOB «Авента Петроліум» (покупець) та TOB «Антарес» (постачальник), та додатковими угодами до договорів.

Відповідно до умов договору постачальник зобов'язується поставити товар на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовувались ним на підставі цивільно-правових договорів.

Згідно даних додаткових угод до договорів у липні 2014 року TOB «Авента Петроліум» придбавало у TOB «Антарес» (м. Дніпропетровськ) нафтопродукти (бензин А-92, А-95 Євро) на загальну суму 8 664 234,93 грн., в т.ч. ПДВ 1 444 039,16 грн. Вказана сума ПДВ на підставі податкових накладних від 31.07.2014 року № 5, № 6 (а.с. 49-50) включена позивачем до складу податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за липень 2014 року.

01.07.2014 року № 4197 між ПАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач) та ТОВ «Авента Петроліум» (поклажодавець) укладено договір зберігання(а.с. 47).

Відповідно до умов договору зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються TOB «Авента Петроліум», і повернути їх у схоронності за першою його вимогою. Оплата послуг поклажодавцем здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок зберігача на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) на протязі 10 банківських днів з моменту підписання сторонами таких актів. Вартість послуг зберігання визначається в протоколах узгодження ціни за зберігання, які є невід'ємною частиною договору (п. 3.2-3.3).

На підтвердження реальності господарських операцій за вище зазначеними договорами позивачем надано до суду: договори поставки нафтопродуктів від 01.07.2014 року та 21.07.2014 року, додаткові угоди, акти приймання-передачі нафтопродуктів, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом, договір зберігання, податкові накладні, сертифікати відповідності, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення.

Надаючи правову оцінку відносинам що склалися між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Необхідною умовою для віднесення сум, сплачених за товар/послуг, до суми податку на додану вартість, є факт придбання товарів/послуг з метою їх використання у господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів/послуг або в разі, якщо придбані товари/послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунки платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту передбачене у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, отримання послуг, придбання (будівництво, спорудження) необоротних активів.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відповідно до частини 1 статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Надані позивачем на підтвердження виконання договорів поставки нафтопродуктів первинні документи, а саме: «зведені» акти приймання-передачі товару від 31.07.2014, акти здачі на зберігання та зняття зі зберігання від 31.07.2014, товарно-транспортні накладні на вивезення товару зі зберігання, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки господарські операції за участю TOB «Антарес» є такими, що документально не підтверджені та відповідно не можуть бути відображені в податковому обліку позивача.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було надано на дослідження протоколів узгодження ціни за послуги зберігання, актів, що засвідчують факти отримання ТОВ «Авента Петроліум» від ПАТ «Дніпронафтопродукт» послуг зберігання та документів, що засвідчують факти проведення розрахунків за послуги зберігання.

Не надано позивачем до справи доказів передачі товару на зберігання, що свідчить про відсутність доказів руху активів у зв»язку з виконанням вищевказаних правочинів.

Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв»язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 передбачає єдиний порядок організації та виконання робіт, пов»язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів.

Згідно з пп. 4.2.1 п.4.2 зазначеної інструкції облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного інафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Як зазначено у пп.5.1.1 п. 5 1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір).

Пунктами 7.1 та 7.2 Інструкції визначено, що відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку. Відпуск нафти і нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Відповідно до пп.7.5.1 - 7.5.6 Інструкції нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання (п.7.5.1).

Відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. За наявності простроченого свідоцтва про повірку відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості забороняється (п.7.5.2).Міри повної місткості з нафтопродуктами під час їх відвантаження мають пломбуватись вантажовідправником (якщо інше не передбачено договором)(п.7.5.3).

Нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни (7.5.4).

На вимогу вантажоодержувача може застосовуватись вибіркове контрольне зважування розфасованих нафтопродуктів. За відсутності розбіжностей у вимірюванні маси брутто із зазначеною на тарі маса нафтопродукту визначається за трафаретом на тарі (п.7.5.5).

Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду -залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткоюпро час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності (п.7.5.6).

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що ТТН по договорах перевезення є обов»язковими та підтверджують факт господарської діяльності, а саме підтверджують факт переміщення товару зі складу зберігача до вантажоотримувача, однак позивачем надано такі документи в ході розгляду справи не було.

Не надано позивачем і доказів щодо оплати послуг зберігання та перевезення відповідно до п.3.7 договору №4 125 зберігання від 24.06.2014 року

Судом вірно не прийнято до уваги договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом №67 від 01.07.2014 року з ТОВ «Торговий Дім «Кременчугнафтопродукт» та №26/06/14-02 від 26.06.2014 року з ТОВ «Гарант-Ресурс», оскільки відсутні первинні документи, що свідчать про факт надання/отримання вказаних послуг.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Антарес» з січня по червень 2014 року включно, надаючи звітність з ПДВ декларувало обсяг постачання товарів (послуг) протягом звітного періоду, що є об»єктом оподаткування з ПДВ 300 грн з яких: сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками звітного періоду та підлягає сплаті до державного бюджету 60 грн.

При цьому, згідно наданих відповідачем пояснень за результатами моніторингу даних єдиного реєстру податкових накладних по операціях за липень 2014 року. 15.08.2014 року з 22 год 22 хв по 22 год 29 хв вказане товариство проведено реєстрацію 147 податкових накладних по 91 контрагенту на загальну суму ПДВ 114 183 грн, товар - бензин підвищеної якості. Останню податкову звітність з ПДВ подано за серпень 2014 року яка свідчить про відсутність господарської діяльності (прочерк).

Рішення суду у справі №804/15341 суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги як доказ здійснення господарської діяльності позивача за вищезазначеними договорами, оскільки воно стосується лише питання знаходження підприємства за адресою реєстрації та законності проведення контролюючим органом зустрічної звірки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 195, 198, 200, 205, 206 212, 254 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авента Петроліум» залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.