Справа № 815/2471/15
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2471/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Швець В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" (далі ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС") з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ), в якому просило: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.01.2015 року №000003220 про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 224124,00грн.

Позивач зазначив, що рішення, яке оспорюється винесено на підставі Акту перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339, складеному ДПІ, згідно якого встановлені порушення п. 198.2 ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємством занижено суму ПДВ за березень 2014 року на суму 149416,05 гривен.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковий орган при проведенні перевірки діяв протиправно, оскільки здійснив її без наявності на то підстав, встановлених пп. 78.1.1 ст.78 ПК України, оскільки на запит ДПІ підприємством надані письмові пояснення з документами відповідно до вимог ПКУ.

Перевірка здійснена в порушення норм ст.78,79 ПКУ без вручення ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" копії наказу на перевірку та повідомлення, що унеможливлювало здійснення перевірки контролюючим органом. Зазначені документи отримані підприємством поштою фактично після здійснення перевірки, чим порушені його права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також зазначив, що Акт перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984 (далі - Порядок № 984), відповідно до якого факти виявлених порушень повинні бути викладені чітко,об'єктивно з посиланням на первинні документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податкового обліку, що підтверджують факти порушень.

Проте висновки перевіряючих ґрунтуються лише на акті ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київський області від 07.07.2014 року №321/10-13-22-03/194233293 від 07.07.2014 року про неможливість провести зустрічну звірку його контрагента ТОВ «ЕЛЬФ» у зв'язку з незнаходженням його за податковою адресою, та висновками цього акту про відсутність реального характеру господарських операцій ТОВ «ЕЛЬФ» зі своїми контрагентами, у тому числі з ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС".

Зазначений акт складений з порушенням вимог ПКУ, у тому числі п.73.5 ст.73 ПКУ, якій регламентує проведення зустрічної звірки.

Вказані обставини встановлені судовими рішеннями - постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №810/4439/14, якими встановлено протиправність дій податкового органу та необґрунтованість висновків акту від 07.07.2014 року про нікчемність правочинів, укладених ТОВ «ЕЛЬФ» з контрагентами та його фіктивний характер. Про вказані рішення судів повідомлено контролюючи органи, проте вони до уваги не взяти.

Позивач зазначив, що жодного порушення п.198.2 ст.198 ПК України по взаємовідносинам з вказаним в акті перевірки контрагентом ТОВ «ЕЛЬФ» не допущено, оскільки господарські операції були здійснені, що підтверджується наявними первинними документами.

У судовому засіданні представник позивача посилаючись на обставини викладені у позовній заяві підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - суб'єкта владних повноважень в судове засідання не з'явився, був повідомлений про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Суд визнав його неявку до суду неповажною та вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив що ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" зареєстровано 15.06.2009 року, на податковому обліку знаходиться з 16.06.2009 року, є платником ПДВ.

26.12.2014 року ДПІ виданий наказ №2824 «Про проведення невиїзної документальної перевірки ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС", , щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року», згідно якого вирішено на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПКУ з 29.12.2014 року провести документальну невиїзну перевірку ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" щодо підтвердження господарських відносин з взаємовідносин з ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року (т.1 а.с.24).

Також 26.12.2014 року ДПІ складено повідомлення від 26.12.2014 року №746/10/22-3, яким повідомляється позивача, що з 29.12.2014 року за адресою м.Одеса вул. Ланжеронівська,15,каб.314 буде проведено невиїзну перевірку ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС". В повідомленні також зазначено про необхідність платника податків відповідно до п.85.2 ст.85 забезпечити надання всіх необхідних документів (т.1 а.с.23).

ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" листом від 13.01.2015 року №369/1 повідомило ДПІ про отримання копії наказу та повідомлення про перевірку від 26.12.2014 року поштою лише 12.01.2015 року. В листі зазначено, що документи щодо відносин ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" з ТОВ «ЕЛЬФ» були направлені до ДПІ на запит від 13.06.2014 року (отриманий 31.07.2014 року) у встановлений 10-дений строк. Крім того, позивачем до листа додані додаткові документи на виконання вимог п.85.2 ст.85 ПКУ, а саме засвідчені копії заявок, СМR, звітів сюрвейєра, оборотно-сальдової відомості (т.1 а.с.27-73).

19.01.2015 року на адресу ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" надійшов Акт від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" , щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ЕЛЬФ» за період березень 2014 року» (т.1 а.с.74-85).

У вступній частині акту перевірки зазначено, що вона проводилась з 29.12.2014 року по 06.01.2015 року в приміщенні ДПІ, а також зазначено, що повідомлення на перевірку від 26.12.2014 року та копія наказу від 26.12.2014 року направлено засобами Укрпошти рекомендованим листом 29.12.2014 року на адресу ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС".

Таким чином, повідомлення та копія наказу були направлені поштою позивачу у день початку перевірки, тобто з порушенням п. 79.2 ст.79 ПК України, на який посилається ДПІ в наказі, повідомленні, акті перевірки. Зазначена норма закону містить вимоги щодо умов проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, які не дотримані відповідачем.

Згідно п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Таким чином, наказ про проведення перевірки та повідомлення платник податків повинен отримати до початку проведення перевірки.

Копія наказу та повідомлення про перевірку були направлені позивачу поштою у день початку перевірки, що виключає отримання їх позивачем до початку перевірки та згідно з ч.2 п.79.2 ст.79 ПКУ свідчить про відсутність права у посадової особи контролюючого органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Вказані обставини свідчать про доведеність доводів позивача про порушення його прав при проведенні перевірки, оскільки він не повідомлений про її здійснення, не були роз'ясненні його права. В порушення вимог ст.79 КАС України відповідач здійснив перевірку позивача фактично без повідомлення його про цю перевірку, чим не тільки порушив його права, але і позбавив його можливості виконати покладені на нього пунктом 85.2 ст.85 ПК України (на який наявне посилання в повідомленні) обов'язки щодо надання посадовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такі обов'язки виникають у платника податків після початку перевірки.

На підставі Акту перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 ДПІ 30.01.2015 року прийняло податкове повідомлення-рішення № (форми Р) про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 224124,00грн. (149416,00грн. за основним платежем, 74708,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т.1 а.с.96).

У висновку Акту зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" п.198.2 ст.198 ПКУ, в результаті чого занижено ПДВ на суму 149416,05грн. за березень 2014 року.

Пункти 198.1,198.2 ст.198 ПК України визначають з яких господарських операцій і коли виникає у платника податків право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, а саме таке право виникає у тому числі у разі придбання товарів та послуг. Датою виникнення такого права платника податку вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг); дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

В Акті перевірки за зазначено, що з урахуванням Акту ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 07.07.2014 року №312/10-13-22-03/19423329 про неможливість проведення зустрічної звірки за період березень 2014 року, згідно якого в частині недодержання вимог законодавства в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених контрагентами ТОВ «ЕЛЬФ» при визначенні податкових зобов'язань та податкового кредиту за березень 2014 року встановлено заниження ПДВ на суму 149416,00грн., які віднесені до податкового кредиту на підставі податкових накладних отриманих від ТОВ «ЕЛЬФ».

Суд вважає, що таки висновки акту перевірки про завищення податкового кредиту позивачем за березень 2014 року не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Дослідивши Акт перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 , який став підставою для прийняття оскаржуємого податкового повідомлення-рішення, суд встановив, що висновки про порушення позивачем зазначених норм податкового кодексу ґрунтуються фактично на висновках акту, складених відносно контрагента позивача, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, Порядку №984.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пунктом 6 розділу І Порядку №984 факти виявлених порушень податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із пп.5.2 п.5 Порядку у разі встановлення порушень податкового законодавства в акті необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Акт перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 відносно позивача не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не містить доказів порушення податкового законодавства саме позивачем з посиланням на первинні документи, незважаючи на те, що всі первинні документи перевіряючи дослідили, а саме договори з контрагентами, документи у підтвердження їх виконання - заявок, актів про надання послуг, СМR, звітів сюрвейєра, податкових накладних, оборотно-сальдових відомостей. В акті перевірки не зазначено про будь-які дефекти укладених договорів, будь-які порушення при складанні вказаних первинних документів та відображення їх в податковому обліку. В самому Акту зазначено, що суми ПДВ по отриманим податковим накладних включено до податкового кредиту за березень 2014 року, які відповідають даним додатку 5 до податкової Декларації з ПДВ за березень 2014 року. В акті перевірки також зазначено про дослідження СМR. Жодних зауважень до вказаних первинних документах, які б свідчили про їх недійсність в акті перевірки не зазначено.

В акті перевірки констатовано, що податкові накладні не включені до ЄРПН, але у всіх зазначених в акті перевірки податкових накладних сума ПДВ не перевищує 10тис.грн., у зв'язку з чим відповідно до вимог ПКУ вони не зареєстровані в ЄРПН. Акт не містить на виконання вимог пп.5.2 п.5 Порядку №984 чіткого викладення змісту порушення з посиланням на докази, що підтверджують наявність факту порушення. Вимоги Порядку №984 щодо оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства виключають можливість надання висновків перевіряючими на підставі припущень, що саме наявне в Акті перевірки відносно позивача.

Суд вважає недостатнім для висновків Акту відносно позивача про порушення ним податкового законодавства посилання в ньому лише на акт ДПІ відносно контрагента без притягнення до відповідальності цього контрагента за порушення податкового законодавства, оскільки акт - не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а є проміжним документом. Крім того, сама по собі наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагента позивача не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов'язань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїм контрагентом.

Акт перевірки від 07.07.2014 року №312/10-13-22-03/19423329, його висновки та положення не могли бути взяти до уваги та покладені в основу висновків Акту відносно позивача, також виходячи з наступного.

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 року по справі №810/4439/14 задоволений частково позов ТОВ «ЕЛЬФ». Визнані протиправними дії ДПІ у Києво-Святошинскому районі ГУ Міндоходів щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛЬФ», за результатами якої складений акт №312/10-13-22-03/19423329 від 07.07.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЕЛЬФ» () при фінансово-господарських взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період березень 2014 року (т.3 а.с.7-10).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 року по справі №810/4439/14 в частині задоволення вимог залишена без змін, скасована в частині відмови позовних вимог щодо зобов'язання ДПІ внести зміні до АІС шляхом вилучення інформації, внесеної на підставі акту від 07.07.2014 року № №312/10-13-22-03/19423329, та зазначені позовні вимоги також задоволені (т.3 а.с.11-17)

Судами встановлено, що дії ДПІ у Києво-Святошинскому районі ГУ Міндоходів щодо проведення зустрічної звірки та складання за її результатами акту від 07.07.2014 року № №312/10-13-22-03/19423329 є неправомірними, оскільки здійснені в порушення вимог законодавства, яке регламентує проведення зустрічних звірок, а саме пп.73.5 ст.73 ПК України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2010 року № 1232, Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011р. № 236.

В постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 року зазначено, що дії щодо проведення зустрічною звірки полягають у співставленні даних та перевірці встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України, а також аналізі податкової інформації та документів, які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС. При цьому заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, це заходи, що спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, однак без фактичного здійснення таких дій, не можуть вважатись діями по проведенню зустрічної звірки. З огляду на викладене, безпідставними, є викладені в акті про неможливість проведення зустрічної звірки висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених Позивачем з контрагентами останнього та фіктивний характер ТОВ «ЕЛЬФ» (т.3 а.с.11-17).

Таким чином, жодне твердження наявне в акті ДПІ у Києво-Святошинскому районі ГУ Міндоходів щодо проведення зустрічної звірки та складання за її результатами акту від 07.07.2014 року № №312/10-13-22-03/19423329 відносно ТОВ «ЕЛЬФ» не могло бути використано відповідачем при проведенні перевірки відносно позивача. Між тим, саме на висновках та твердженнях цього акту перевірки зроблені необґрунтовані висновки відповідача в акті перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 про порушення вимог податкового законодавства позивачем.

Крім того, дослідивши первинні документи, які були предметом дослідження перевіряючими, по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «ЕЛЬФ» - договори, податкові накладні, розрахунки, акти, суд дійшов до висновку про неспроможність висновку перевіряючих про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, та відповідно - неправомірність нарахування позивачу податкових зобов'язань за вказаними господарськими операціями.

В акті перевірки відносно позивача не заперечується наявність у позивача всіх первинних документів та відображення їх в податковому обліку відповідно до законодавства, наявність податкових накладних по взаємовідносинам з контрагентами, на підставі яких сформований податковий кредит відповідного періоду. Зазначені податкові накладні враховані при подачі податкових декларацій за відповідний період, занесені в реєстр виданих та отриманих податкових накладних та додаток 5 до податкової декларації. Таким чином, в акті перевірки не спростовується виконання позивачем вимог законодавства щодо формування податкового кредиту.

Судом встановлено, що ТОВ „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" уклало 03.03.2014 року договори №1,№2 про надання послуг з ТОВ «ЕЛЬФ» (т.1 а.с.98-101).

Договори укладені позивачем з зазначеним контрагентом відповідають вимогам ст.180 ГК України. Зазначені договори виконані сторонами, що підтверджується первинною документацією: заявками до договорів, актами надання послуг, рахунками, оборотно-сальдовими відомостями, СМR, звітів сюрвейєра, податковими накладними, також здійснення вказаних операцій на підставі первинних документів відображено в податковому обліку (т.1 а.с.28-73,102-250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с.1-6). Жодного доказу того, що господарські операції по вищевказаним договорам не були здійснені перевіряючими не зазначено в Акті перевірки та не надано до суду в обґрунтування наданих заперечень на позов.

Крім того, статтею 18 Закону України від 15.05.2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Судом достовірно встановлено, що контрагенти позивача на час здійснення господарських операцій були зареєстровані в ЄДР як діючі підприємства, зареєстровані платниками ПДВ.

Відповідач, якій є суб'єктом владних повноважень не зазначив в наданих до суду запереченнях на позов жодного доказу в спростування зазначених доводів позивача, а також жодного доказу про обізнаність позивача про будь які недостовірні відомості відносно контрагента або його обізнаність щодо порушень податкового законодавства зі сторони контрагента та причетність до цих порушень позивача. Таких доказів не містить і Акт перевірки відносно позивача.

Суд вважає, що саме позивач будь-яких порушень податкового законодавства, по господарським операціям з вказаними в акті перевірки контрагентами щодо формування податкового кредиту не допустив, підстави для нарахування йому податкових зобов'язань на підставі акту перевірки від 16.01.2015 року №407/15-53-22-3/36553339 відсутні.

При цьому суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та Постанову Верховного Суду України від 11.01.2011 року по справі ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Вимога закону щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платником стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Таким чином судові витрати позивача у сумі 448,25 гривень підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128,159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.01.2015 року № (форми Р) про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 224124,00грн. (149416,00грн. за основним платежем, 74708,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС" судові витрати у сумі 448,25 гривен.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.

.