Справа № 808/9026/14
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року о 16 год. 20 хв.Справа № 808/9026/14 Провадження №ДО/808/1248/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Семененко М.О.,

суддів Нечипуренка О.М., Сацького Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - МВС України - Коваленко І.М.,

представника відповідача - ГУМВС України в Донецькій області - не з'явився,

представника відповідача - Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області - Бабанова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справи України, Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справи України (далі - відповідач-1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області (далі - відповідач-2, ГУМВС України в Донецькій області), Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області (далі - відповідач-3, Дружківський МВ), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- скасувати наказ МВС України від 27.08.2014 р. №1680 о/с, в частині звільнення ОСОБА_1;

- скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 07.10.2014 р. №361 о/с, в частині звільнення ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області з 27.08.2014 р.;

- зобов'язати Дружківський міський відділ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити грошове забезпечення (заробітну плату) за фактично відпрацьований час з 27.08.2014 р. по 04.11.2014 р.;

- зобов'язати Дружківський міський відділ ГУМВС України в Донецькій області зарахувати час з 27.08.2014 р. по 04.11.2014 р. до загального і безперервного трудового стажу, а також стажу за спеціальністю згідно з законодавством;

- стягнути з Дружківського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення;

- визнати дії МВС України неправомірними та скасувати наказ МВС України від 07.08.2014 р. №865 о/с.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем-1 неправомірно прийнято накази №865 від 07.08.2014 та №1680 о/с від 27.08.2014, в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки позивачем не вичинялось будь-яких дій, які суперечать вимогам чинного законодавства та порушують присягу співробітника органів внутрішніх справ. Крім того, зазначає, що позивача не було ознайомлено з оскаржуваними наказами та він фактично продовжував виконувати посадові обов'язки до 04.11.2014. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник МВС України проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що наказ МВС України №1680 о/с від 27.08.2014 «По особовому складу», виданий на підставі наказу МВС України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Дружківського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача, до виконання службових обов'язків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а отже оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Зазначив, що позивач проходив службу в Дружківському МВ ГУ МВС України в Донецькій області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення у цей період. Таким чином виплата грошового забезпечення працівникам Дружківського МВ ГУ МВС України в Донецькій області здійснюється саме цим міськвідділом. Оскільки позивач не проходив службу на посадах в Центральному апараті МВС України, а перебував на посаді, яка знаходиться в штаті Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області, та призначався на посаду не наказом МВС України, а наказом ГУМВС України в Донецькій області, то поновлювати позивача, у разі прийняття даного рішення, на посаді повинно ГУМВС України в Донецькій області. Також вказав, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача-2 в поданих до суду письмових запереченнях підтримав позицію МВС України, заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. В судове засідання 28.05.2015 представник відповідача-2 не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що лейтенант міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.08.2008, а з 29.10.2012 обіймав посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області.

Пунктом 47 наказу №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.97).

Наказом №1680 о/с від 27.08.2014 «По особовому складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) (а.с.90).

Крім того, наказом №361 від 07.10.2014 «По особовому складу» позивачу визначено вислугу років на 27.08.2014 у календарному обчисленні - 06 років 00 місяців 16 днів (а.с.4).

Вважаючи протиправними накази Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014, №1680 о/с від 27.08.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та №361 о/с від 07.10.2014 в частині визначення вислуги років, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача-1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про міліцію» у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача-1 посилається на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений Міністром внутрішніх справ України 07.08.2014 (далі - Висновок).

У Висновку зазначено, що: «оперуповноважений СКР Дружківського МВ лейтенант міліції ОСОБА_1 являється наближеною особою до ОСОБА_5 та приймав участь у роботі блокпостів» (а.с.106).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку.

Вказані ж висновки відповідачів базуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Також представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування.

Крім того, суд зазначає, що судом вживались заходи щодо всебічного та об'єктивного розгляду справи шляхом витребування доказів, серед іншого, матеріалів службового розслідування, а саме ухвалою суд від 28.01.2015 витребувано матеріали службового розслідування від МВС України, проте, на момент розгляду справи по суті вказані документи сторонами по справі до суду не надано, а вимоги ухвали суду не виконано.

Представником відповідача-1 було повідомлено, що матеріали службової перевірки відносно позивача направлено до прокуратури Запорізької області для врахування у ході розслідування кримінального провадження №000039 від 30.07.2014.

Ухвалою суду від 30.04.2015 витребувано від прокуратури Запорізької області матеріали службової перевірки відносно лейтенанта міліції ОСОБА_1, проте, на адресу суду надійшов лише висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій виявлених у ході відпрацювання зазначеного підрозділу окремими працівниками Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.191-203), а листі відповіді на ухвалу суду заступник прокурора області повідомив, що у прокуратури Запорізької області відсутні відомості щодо проведення службової перевірки відносно ОСОБА_1 (а.с.190).

Крім того, суд зазначає, що кримінальне провадження №000039 було порушено відносно начальника Дружківського МВ ОСОБА_6 та оперуповноваженого СКР ОСОБА_5, проте, жодних відомостей про порушення вимог чинного законодавства позивачем, який начебто був пов'язаний з ОСОБА_5, вищевказаний Висновок не містить.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, викладена у Висновку службового розслідування інформація щодо вчинення позивачем правопорушення не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами не доведено та не надано суду доказів, які б свідчили про скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та із займаної ним посади 27.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2014 року.

Також суд зазначає що, пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби. Згідно п.2 Положення позивач, перебуваючи у спеціальному званні лейтенанта міліції, відноситься до осіб середнього начальницького складу.

Відповідно до пп. «є» п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни. Відповідно пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач на момент звільнення з органів внутрішніх справ (27.08.2014) перебував на лікуванні, що підтверджується довідкою Комунальної лікувально-профілактичної установи «Дружківська міська лікарня №2» (а.с.147), а отже звільнення позивача в період перебування на лікарняному суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, яке застосовується судом у зв'язку з відсутністю врегулювання даного питання спеціальним нормативним актом - Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Враховуючи викладені вище факти, суд дійшов висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1680 о/с від 27.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність наказів відповідача-1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ, а отже поновлювати на посаду ОСОБА_1 має саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Що стосується визначення розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100). Так, згідно з вимогами п.2 Порядку №100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Дружківського МВ №4915 від 28.05.2015 встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 106,16 грн. (а.с.205), кількість днів вимушеного прогулу станом на 28.05.2015 становить 274 календарних днів.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути з на користь позивача, становить: 106,16 грн. х 274 робочих дні = 29087,84 грн.

За приписами п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З довідки Дружківського МВ №4945 від 28.05.2015 встановлено, що за останні два місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення складало: 2778,00 грн. в червні 2014 року та 3698,00 грн. в липні 2014 року.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача-3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3238,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Щодо позовних вимог про скасування наказу №361 від 07.10.2014 та зобов'язання відповідача-3 зарахувати час з 27.08.2014 по 04.11.2014 до загального і безперервного трудового стажу, а також стажу за спеціальністю згідно з законодавством, суд зазначає, що за своєю правовою природою наказ про визначення вислуги років є похідним від наказу по звільнення. Враховуючи висновки суду про неправомірність та необхідність скасування наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та звільнення позивача з органів внутрішніх справ, а також висновки про необхідність поновлення позивача на попередній посаді, такий наказ втрачає своє практичне значення, встановлені в ньому строки вислуги років нівелюються, що робить недоцільним скасування такого наказу, а також і вирішення питання про зарахування до вислуги років певних періодів. У зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Позовні вимоги та стягнення з МВС України грошового забезпечення за фактично відпрацьований час з 28.08.2014 по 04.11.2014 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України №499 від 31.12.2007, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Враховуючи, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ 27.08.2014, то на переконання суду відповідач-3 був зобов'язаний нарахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу саме по 27.08.2014.

Оскільки заробітна плата виплачена позивачу по 27.08.2014, що не заперечується сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, суд зазначає, що належним захистом прав позивача є саме стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в порядку передбаченому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та в розмірі передбаченому Порядок №100.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України, Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області», в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, з органів внутрішніх справ за п.66 (за скоєння чинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1680 о/с від 27.08.2014 «По особовому складу», в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області, з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік).

Поновити лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області з 28.08.2014.

Стягнути з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 по 28.05.2015 у розмірі 29087,84 грн. (двадцять дев'ять тисяч вісімдесят сім гривень 84 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області та в частині стягнення з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3238,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.О. Семененко

Суддя О.М. Нечипуренко

Суддя Р.В. Сацький