Справа № 753/8049/15-а
Суддя: Домарєв О. В.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8049/15-а
провадження № 2-а/753/198/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді: Домарєва О.В.

при секретарі: Ткачі А.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Боровик С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві "Про визнання дій протиправними та покладання обов'язку вчинити певні дії",-

В С Т А Н О В И В:

27.04.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив: 1) визнати дії ГУ ПФ України в м. Києві по наданню застосованому ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» № 71-Vlll від 28.12.2014 року зворотної дії в правовідносинах з позивачем протиправними; 2) зобов'язати ГУ ПФ України в м. Києві усунути встановлене судом правопорушення шляхом: - визначення розміру його пенсії 4841, 38 грн. та її подальшої виплати, - нарахування заборгованості, створеної відповідачем протягом періоду з 01.01.2015 року за різницею належних до отримання і фактично отриманих сум та виплати її позивачу; 3) прийняти окрему ухвалу і направити її до ГУПФУ в м. Києві, щодо вжиття заходів усунення причин та умов вчиненного правопорушення; 4) прийняти рішення про участь позивача при розгляді даної справи. 5) Зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю та на їх обгрунтування стверджував, що відповідачем незаконно застосовані вимоги ст. 165 ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ( від 28.12. 2014 року № 77-V111) в частині зворотної дії зазначеного закону. Відповідачем не спростовано, те що оподаткування пенсії в сторону її зменшення, є порушенням Конституції України. Зауважив, що ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 04.09.1992 року є чинним, просив звернути увагу на ст. 8 даного Закону з якої вбачається, що пенсії не підлягають оподаткуванню.З тих же мотивів звертав увагу суду на підпункт 165.1.20 Закону від 28.12.2014 р., як підставу, яка виключає правомірність оподаткування його пенсії. Також на обгрунтування позову посилався на рішення Європейського суду з прав людини по справам «Кечко проти України» (заява № 63134/00, рішення від 08.11.2005 року) та «Проніна проти України» (заява № 63566/00 рішення від 18.07.2006 року) за якими визнано порушення Україною ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Аналогічну позицію підтримав представник позивача ОСОБА_3

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що з 01.02.2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №77-VII, передбачено оподаткування пенсій. Відповідно підпункт 164.2.19 пункт 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України викладено в новій редакції, яка передбачає оподаткування суми пенсій ( включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до Закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із Законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати ( у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення. Таким чином, пенсії осіб, які станом на 1 січня 2015 року перевищують 3 654,00 гривні ( мінімальна заробітна плата станом на 01.01. 2015 року становить 1218,00 гривень) оподатковуються і внаслідок чого зменшуються. Положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсії набрали чинності з 01.01.2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером Міністерства Збройних Сил України, інвалідом 2-ї групи, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГПФ України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 1.02.2015 р. згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №77-VII, якими передбачено оподаткування суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України, розмір пенсії позивача було зменшено.

Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України)

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними.

преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII(далі Закону № 2262-XII) передбачено конституційне право кожного на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією та цим Законом і основною метою Закону № 2262-XII є реалізація особами, які мають право на пенсію за цим Законом, цього конституційного права.

Спрямованість останнього на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає окрім всього вичерпний перелік нормативно-правових актів, які відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII і складають законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом . Це Конституція України, цей Закон, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інші нормативно-правові акти України, прийняті відповідно до цих законів.

Аналіз вищевикладених норм Закону дає підстави стверджувати про те, що будь-які нормативно-правові акти, положення яких розповсюджується на зазначену сферу правовідносин, повинні відповідати вищенаведеним законам і не протирічити їм.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ч.3 ст.1-1 Закону № 2262-XII)

В свою чергу, однією з основних догм пенсійного забезпечення громадян України до 01 січня 2015 року було правило, згідно якому пенсії не підлягали оподаткуванню.

Також слід зазначити, що це положення було прямо передбачено ч.4 ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII) і станом на час розгляду справи відповідні зміни в цю норму також не внесені.

З 01 лютого 2015 року відповідач, застосовуючи Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було внесено зміни до норм Податкового кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2015 року, виплатив позивачу пенсію у нижчому розмірі, мотивуючи це тим, що він виступаючи податковим агентом утримав 15% податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, відповідач застосував норми Податкового кодексу України, які в розумінні, в даному випадку, спеціального Закону № 2262-XII не входять до переліку нормативно-правових актів, які складають законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом і відповідно не підлягаютьзастосуванню(ч.3 ст.1-1 Закону № 2262-XII)

Як вбачається із аналізу вищенаведених законів, а саме Закону №2262-XII, Закону №1788-XII та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року(далі - Закону №1058-IV) в них не внесено зміни щодо можливості оподаткування пенсій.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законі або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Податковим Кодексом України та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIIІ від 28.12.2014 року встановлено, що особи, з яких утримується податок на доходи фізичних осіб, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об'єктом оподаткування збору є доходи, визначені п. 162.1 ст. 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.п.164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо податкової реформи», до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» № 80 від 28.12.2014 року, встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн., а тому згідно з Податковим кодексом України та Законом № 71, базою оподаткування у 2015 році, є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. на місяць.

Крім того, до завершення реформи Збройних сил України були внесені зміни до Перехідних положень Податкового кодексу України, якими встановлюється військовий збір.

Чинним законодавством України встановлено, що платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, а саме - фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування військового збору є доходи, визначені ст. 163 ПК України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), тобто, із сум пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. сплачується військовий збір.

Оскільки, положення Податкового кодексу в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015 року і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України, то Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві, діє відповідно до чинного законодавства.

З розрахунку пенсії за вислугу років позивача вбачається, що розмір нарахованої пенсії ОСОБА_2 становить 4662, 02 грн., з урахуванням індексації - 4841, 38, що значно перевищує три розміри мінімальної заробітної плати, у зв'язку з чим, із пенсії позивача було правомірно утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15% , що складає 178, 11 грн. та військовий збір у розмірі 1,5%, що складає 17, 81 грн. (а.с.14).

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідач під час виникнення спірних правовідносин та прийнятті рішення що до оподаткування пенсії позивача діяв у межах своїх повноважень та відповідно до діючого законодавства України.

Обговорюючи позиції позивача та його представника, суд не приймає до уваги їх посилання на обґрунтування позову на рішення Європейського суду з прав людини по справам «Кечко проти України» (заява № 63134/00, рішення від 08.11.2005 року) та «Проніна проти України» (заява № 63566/00 рішення від 18.07.2006 року), оскільки зазначені рішення були прийняті з приводу інших спірних правовідносин, які були предметом розгляду Європейського суду.

Разом з тим, при прийнятті рішення суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_6 проти України, яким скаргу ОСОБА_6 було визнано неприйнятною та залишено без задоволення, при цьому судом зазначено, що пенсійні виплати не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази. Крім того, ЄСПЛ вказує на право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства та зазначає, що зменшення розміру пенсії може бути зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

З цих же мотивів суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на незаконне застосування відповідачем зворотної дії Закону від 28.12.2014 року.

Також суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на підпункт 165.1.20 Закону від 28.12.2014 р., як підставу, яка виключає правомірність оподаткування його пенсії, оскільки положення цієї норми стосуються працюючих пенсіонерів.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 18, 71, 94, 99, 100, 104, 161-163, 183-2 КАС України, ст..ст.19,22 Конституції України, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № № 71-VIII від 28.12.2014р., Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" № 80 від 28.12.2014р. суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві "Про визнання дій протиправними та покладання обов'язку вчинити певні дії"- відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Домарєв