Справа № П/811/3843/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" травня 2015 р.справа № П/811/3843/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного апеляційного суду від 24 листопада 2014 року

у справі № П/811/3843/14

за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області звернулося у Кіровоградський окружний апеляційний суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 1179,16 грн.

Постановою Кіровоградського окружного апеляційного суду від 24 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Закону України № 2461-VІ від 17 серпня 2010 року «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності та перебувають з ними у трудових відносинах, починаючи з липня 2010 року зобов'язані сплачувати до Пенсійного фонду страхові внески, щомісячний розмір яких, з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, яка згідно Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян та Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємницької діяльності», що перераховується органами Державного казначейства України на рахунки органів Фонду у розмірі 10 та 42 відсотків відповідно, не може становити менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обрала спрощену систему оподаткування та є платником страхових внесків до управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області.

Судом встановлено, що, у зв'язку з несплатою мінімальних страхових внесків, відповідачем прийнята та надіслана на адресу позивача вимога про сплату боргу від 21 березня 2011 року № Ф 210У на суму 1179,16 грн., яка вручена боржнику 29 березня 2011 року.

Згідно з пунктом 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до Розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тому позивач мав право звернення з даним позовом до суду.

Разом з тим, з аналізу положень статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вбачається, що оскільки вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, то суб'єкт владних повноважень, в даному випадку управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області, позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» повноважень.

Отже, в разі прийняття суб'єктом владних повноважень вимоги про сплату недоїмки, яке підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, повторне звернення до суду про її стягнення не допускається, оскільки є рішення з цього ж питання суб'єкта владних повноважень.

Так, позивачем сформовано вимогу про сплату боргу від 21 березня 2011 року № Ф 210У, яка надсилалася боржнику у встановленому порядку.

У відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 27 вересня 2010 року № 21-5, вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Дана вимога у визначений законом строк оскаржена не була, а тому вважається узгодженою.

Доказів звернення управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області до органів державної виконавчої служби України з вимогою про сплату боргу не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку суб'єкт владних повноважень фактично ставить вимогу про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та Олександрійському районі Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного апеляційного суду від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим