Справа № 815/1198/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1198/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіа-Комплект» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання наказу та дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії ДПІ у Київському районі м. Одеси щодо винесення наказу від 09.12.2014 р. № 791-п «Про проведення позапланової документальної перевірки» та складання акту перевірки від 22.12.2014 р. № 4730/22-2/32431152; скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.02.2015 р. № .

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Підприємство) зазначив, проведення перевірки, оформленої актом від 22.12.2014 р. № 4730/22-2/32431152, здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, незважаючи на надані позивачем первинні, бухгалтерські та інші документи, відповідач провів позапланову документальну перевірку з питань повноти нарахування ПДВ. Крім того, висновки в акті перевірки від 22.12.2014 р. № 4730/22-2/32431152, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючими встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість у березні 2014 р. всього в сумі 279908 грн. Позивач зазначає, що формування податкових зобов'язань здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, висновки про неправомірність включення до податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентом не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконним. Крім того, в судовому порядку визнано протиправними дії ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, які полягають у внесенні до інформаційних баз даних Міндоходів України змін (коригувань) показників податкової звітності контрагента позивача ПП «Панас» на підставі акту перевірки від 21.07.2014 р. № 546/14-03-22-08/24056985 (який покладений в основу висновків перевірки позивача). Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення неправомірне та підлягає скасуванню.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підставі підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що перевірка проведена у відповідності до вимог податкового законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено в межах правового поля, при наявності порушень позивачем податкового законодавства, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що згідно з пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 ПК України та відповідно до наказу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 09.12.2014 р. № 206 співробітником податкової інспекції проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Авіа-Комплект» з питань повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р., за результатами якої складено акт від 22.12.2014 р. № 4730/22-02/32431152.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Авіа-Комплект» п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 279908 грн., у т.ч. в березні 2014 р. в сумі 279908 грн.

З огляду на матеріали справи, копію наказу від 09.12.2014 р. № 206 про проведення позапланової невиїзної перевірки та повідомлення податковим органом направлено поштою 09.12.2014 р., а перевірку проведено з 09.12.2014 р. по 15.12.2014 р. (термін перевірки не продовжувався).

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК.

У постанові № 21-425а14 від 27.01.2015 р. колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, всупереч вищезазначеної норми податковим органом проведено перевірку без дотримання визначеної п.79.2 статті 79 ПК України обов'язкової умови щодо ознайомлення у встановлений законом спосіб платника податків із наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, в результаті чого перевірка є незаконною, що в свою чергу виключає настання правових наслідків вказаної перевірки, у т.ч. й прийняття на її підставі будь-яких податкових повідомлень-рішень.

При цьому суд зазначає, що протиправність дій податкового органу щодо проведення перевірки, оформленої актом від 22.12.2014 р. № 4730/22-2/32431152, стосується лише недотриманням вимог норми п.79.2 ст.79 ПК України і не охоплює оцінку спеціальної компетенції податкового органу (права контролюючого суб'єкта) та ін.

Поряд із тим, з метою повного та всебічного вирішення спору, встановлення істини у справі, суд вважає за необхідне перевірити документальне підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентом, з урахуванням наданих позивачем до суду первісної документації в обґрунтування цього.

Так, на підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.02.2015 р. № , яким ТОВ «Авіа-Комплект» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 279908 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 139954 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, на виконання договору від 17.05.2013 р. № 517 (а.с.73) в березні 2014 р. ТОВ «Авіа-Комплект» придбало у ПП «Панас» запчастини для приладів на загальну суму 1679445,96 грн., у т.ч. ПДВ 279907,66 грн., згідно накладних №№ 12-17 від 05.03.2014 р., від 06.03.2014 р., від 07.03.2014 р. від 11.03.2014 р., від 27.03.2014 р. та податкових накладних №№ 12-17 від 05.03.2014 р., від 06.03.2014 р., від 07.03.2014 р. від 11.03.2014 р., від 27.03.2014 р., відповідно.

Транспортування товару здійснювалося автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 згідно товарно-транспортних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи. Оплата отриманого товару здійснена позивачем у повному обсязі, згідно рахунків-фактур, а суми податку на додану вартість (279908 грн.) включені та відображені у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за березень 2014 р.

Всі складені між ТОВ «Авіа-Комплект» та ПП «Панас» документи на виконання договору за своїми формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зобов'язання сторонами виконані з дотриманням вимог цивільного законодавства.

На думку перевіряючої віднесення вищезазначеної суми до податкового кредиту здійснено позивачем безпідставно, оскільки фактичні поставки товару, передбачених договірними домовленостями між ТОВ «Авіа-Комплект» та ПП «Панас», місця не мали. Зазначені висновки за актом перевірки ґрунтуються на акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 20.05.2014 р. № 226/14-03-22-08/24056985 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Панас» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками ТОВ «Соладей-Україна» за травень 2013 р., ТОВ «Юшфокс» за вересень 2013 р., ТОВ «Аліотта Транс» за березень 2014 р., ТОВ «Холланд Новохем Істерн Юроп» за жовтень 2013 р. та контрагентами-покупцями».

На підставі акту перевірки іншого суб'єкта господарювання перевіряюча дійшла висновку про те, що ПП «Панас» не мало можливості надавати товар на адресу ТОВ «Авіа-Комплект». Виходячи із зазначеного, за результатами перевірки зроблено висновок про те, що ТОВ «Авіа-Комплект» в березні 2014 р. документувало операції по поставкам запчастин з метою отримання податкової вигоди.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що господарські операції, які здійснені ПП «Панас» з контрагентами-постачальниками не спрямовані на реальне настання правових наслідків та є безтоварними. У зв'язку із цим неможливо підтвердити факт реального здійснення фінансово-господарської діяльності ПП «Панас» з платниками податків контрагентами-постачальниками.

З огляду на матеріали справи, в ході перевірки ПП «Панас» здійснено виїзд за податковою адресою підприємства та встановлено, що останнє не знаходиться за місцезнаходженням. Втім, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2014 р. по справі № 814/3131/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 р., адміністративним позов ПП «Панас» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії був задоволений повністю. Так, зазначеним судовим рішенням було визнано протиправними дії податкового органу щодо внесення до інформаційних баз даних Міндоходів України змін (коригувань) показників податкової звітності ПП «Панас» на підставі акту перевірки від 21.07.2014 р. № 546/14-03-22-08/24056985; зобов'язано податковий орган відновити відповідні показники.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює викладені у письмових запереченнях посилання відповідача на акт Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.12.2014 р. по справі № 814/3131/14 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Панас» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами-постачальниками ТОВ «Соладей-Україна» за травень 2013 р., ТОВ «Юшфокс» за вересень 2013 р., ТОВ «Аліотта Транс» за березень 2014 р., ТОВ «Холланд Новохем Істерн Юроп» за жовтень 2013 р. та контрагентами-покупцями», згідно якого підприємство не знаходиться за податковою адресою, що свідчить про відсутність реального здійснення фінансово-господарських операцій за участю ПП «Панас» за березень 2014 р.

Вирішуючи спір, суд враховує, що чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, визначено порядок встановлення факту відсутності юридичної особи за місцем її знаходження, зокрема, ч.12 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Однак, податковий орган обмежився посиланням на акт Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.12.2014 р. по справі № 814/3131/14 в частині незнаходження підприємства за юридичною адресою та без провадження передбачених пунктом 1.4.5 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальна служба України № 22 від 31.07.2014 р., процедур, констатував відсутність контрагента позивача за місцем реєстрації.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного вчинення господарських операцій необхідно встановити їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), встановити перелік всіх наданих позивачем первинних документів, складених щодо таких операцій.

В даному ж випадку податковим органом жодним чином не досліджувались будь-які аспекти поставок товарів ПП «Панас» на користь покупця - ТОВ «Авіа-Комплект». Натомість на підставі припущень констатовано, що поставки не відбувались, так як надані до перевірки документи є недостатніми та не можуть виступати доказами отримання товару.

Таким чином, в даному випадку податковий орган обмежився посиланням на акт перевірки контрагента та без самостійного дослідження господарської операції дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентом правочинів, відхиливши повністю первинну документацію, як доказ товарності операцій, посилаючись на її недостатність.

Фактично в ході перевірки ТОВ «Авіа-Комплект» перевіряючою не надано оцінки фактам, що понесені позивачем витрати обумовлені виробничою необхідністю, а також направлені на організацію виробничого процесу та мали реальний характер; докази того, що дані, наведені в документах, не відповідають дійсності та товар не придбавався в ході перевірки не встановлені. При цьому перевіряючою не надано оцінки первинним документам, що підтверджують фактичність господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість констатовано, що ці документи не доводять реальності операції.

При цьому суд зауважує, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Слід також зазначити, що висновки перевіряючої порушують закріплений в Конституції України принцип персональної відповідальності, відповідно до якого суб'єкт господарювання не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів, а може бути притягнений до юридичної відповідальності лише за власні правопорушення.

Так, у разі, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.09.2008 року по справі за № 21-500во08.

Проте в даному випадку висновки про безтоварність операції зроблені на підставі перевірки контрагента позивача - ПП «Панас». Отже суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та дослідивши фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, дійшов висновку про обґрунтованість формування податкового кредиту, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що в акті перевірки висновки про нікчемність укладених ТОВ «Авіа-Комплект» правочинів ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, які б спростовували надані позивачем документи та свідчили на користь висновків податкового органу. Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 зазначеного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Поряд із тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що договір мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки договір виконано сторонами в повному обсязі (товар поставлений).

Зазначені обставини повністю підтверджуються сукупністю матеріалів справи, а саме копіями договору від 17.05.2013 р. № 517, рахунку від 05.03.2014 р. № 12, видаткової накладної № 6 від 05.03.2014 р., податкової накладної № 14 від 03.03.2014 р., видаткової накладної № 4 від 05.03.2014 р., видаткової накладної № 7 від 06.03.2014 р., податкової накладної № 15 від 06.03.2014 р., видаткової накладної № 8 від 07.03.2014 р., податкової накладної № 16 від 07.03.2014 р., товарно-транспортної накладної № 6 від 07.03.2014 р., рахунку № 13 від 11.03.2014 р., видаткової накладної № 10 від 11.03.2014 р., податкової накладної № 13 від 11.03.2014 р., рахунку № 14 від 11.03.2014 р., податкової накладної № 12 від 11.03.2014 р., видаткової накладної № 9 від 11.03.2014 р., товарно-транспортної накладної № 7 від 11.03.2014 р., рахунку № 15 від 27.03.2014 р., видаткової накладної № 11 від 27.03.2014 р., податкової накладної № 17 від 27.03.2014 р., товарно-транспортної накладної № 8 від 27.03.2014 р.

Таким чином, встановивши реальність операції між позивачем та його контрагентом, дотримання ТОВ «Авіа-Комплект» вимог податкового законодавства, пред'явлення ним до контролюючого органу первинної документації, відсутність будь-якої шкоди інтересам держави тощо, суд дійшов висновку про правомірне формування позивачем податкового кредиту, та, відповідно, про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, які зазначені в цій статті, та в яких, крім іншого, повинно бути зазначено зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів визначені у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі № 1112/11/13-10 від 20 липня 2010 року «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» зазначив, що для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість встановленню та перевірці, зокрема підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому в листі «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. Вищий адміністративний суд України зазначив, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які безспірно б підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у постанові від 10.09.2014 р. по справі № 2а-13207/12/2670.

Отже позивачем як до перевірки, так і до суду надано первинні документи у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагента.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Вирішуючи спір, суд враховує, що первинна документація містить достовірну і несуперечливу інформацію. Натомість позиція щодо безтоварності угоди про поставку товарів спростовується дослідженими в судовому засіданні первинними документами, які підтверджують фактичний продаж товарів. При цьому єдиною підставою для визнання господарських операцій нереальними слугували припущення перевіряючої про це на підставі акту перевірки про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, а також невизнання перевіряючою первинних документів достатньо детальними та відповідаючими законодавству.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що висновки перевіряючої щодо завищення суми податкового кредиту на 279908 грн., яка підтверджена первинними бухгалтерськими документами, що складені належним чином і відповідають вимогам ведення бухгалтерського обліку, є необґрунтованими, оскільки факти отримання товарів підтверджені достатніми та належними доказами.

Крім того, суд враховує, що ТОВ «Авіа-Комплект» на підставі укладеного із ТОВ «Авіаремонт «АІР» договору на постачання продукції № 102 від 01.02.2013 р. було реалізовано придбані у ПП «Панас» товари, що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, специфікаціями, довіреностями.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Поряд із тим, дії податкового органу по проведенню перевірки та складанню акта перевірки є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, та не порушує права платника.

Крім того, висновки податкового органу за наслідками проведення перевірки, викладені у відповідному акті, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків (не змінюють фінансово-економічне становище платника) і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

З урахуванням викладеного, п.1 прохальної частини адміністративного позову, в якому позивач просить визнати протиправними дії ДПІ у Київському районі м. Одеси щодо винесення наказу від 09.12.2014 р. № 791-п «Про проведення позапланової документальної перевірки» та складання акту перевірки від 22.12.2014 р. № 4730/22-2/32431152 є неналежним способом захисту порушеного права, адже не направлений на захист інтересу/права/свободи, у зв'язку із чим до задоволення не підлягає.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіа-Комплект» задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 09.02.2015 р. № .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2015 року.

Суддя І.В. Завальнюк