Справа № 302/1112/14-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 876/9981/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В :

09.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області (далі - УПФ) в якому просив визнати дії відповідача незаконними щодо не зарахування до трудового стажу періодів роботи з 05.05.1979р., з 02.01.1980р. по 01.07.1980р. та із 31.03.1987р. по 14.03.1989р..

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.10.2014р. в справі №302/1112/14-а заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області у зарахуванні в стаж роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 05.05.1979р. по 05.11.1979р., 02.01.1980р. по 01.07.1986р. та з 31.03.1987р. по 14.03.1989р. та зобов'язати Управління врахувати у стаж роботи ОСОБА_1 період з 05.05.1979р. по 05.11.1979р. - робота в радгоспі «Нетрубежський» Росія, період з 02.01.1980р. по 24.03.1986р.- період роботи в Наро-Фомінській лісозаготовчій дільниці комбінату по виробництву будівельних матеріалів «Белгородське» Росія з врахуванням за період з 02.01.1980р. по 01.10.1982р. стажу роботи по отримуваній заробітній платі згідно архівної довідки адміністрації Белгородського району Росія,а також період роботи з 31.03.1987р. по 14.03.1989р. в Гудаутському лісгоспі, Грузія.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. У поданій апеляційній скарзі вказує на те, що ним правомірно відмовлено у поновленні виплати пенсії позивачу, оскільки наказ про звільнення у трудовій книжці має грубі підтертості та виправлення, записи не відповідають первинним бухгалтерським та кадровим документам, наявні записи не передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з 1980р. по 1982р. ОСОБА_1 по записам у трудовій книжці працював сезонно, а тому трудовий стаж за цей період слід би зарахувати по архівній довідці адміністрації Белгородського району Росія від 17.09.2014р.. Що стосується інших періодів роботи, про що зазначено у трудовій книжці позивача, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом не спростовано жодними доказами правомірність вчинення записів.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції з наступних міркувань.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За приписами ст.21 Основного закону усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Таким чином, право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Із ст.24 вказаного Закону вбачається, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно п. п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, судом апеляційної інстанції витребувано та оглянуто оригінал трудової книжки від 28.07.1969р. ОСОБА_1. Відповідно до записів, що містяться в ній, позивач був на роботі у радгоспі «Нетрубежський» за період з 05.05.1979р. по 05.11.1979р., окрім цього з 02.01.1981р. по 24.03.1986р. - у Наро-Фомінській лісозаготовчій дільниці підприємства по виробництву будівельних матеріалів «Белгородське» Белгородського району Росія, та із 31.03.1987р. по 14.03.1989р. позивач працював в Гудаутському лісгоспі, Осетія, Грузія.

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та обраний правильний спосіб захисту прав позивача, який гарантує дотримання його прав та інтересів у розглядуваній ситуації.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41,160, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року у справі 302/1112/14-а- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль