Справа № 826/3482/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3482/15 Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26 жовтня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено рішення у справі №2-4364/2012, яким позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено в повному обсязі та житловий будинок АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/2 частині відповідно.

24 січня 2013 року рішенням №120473 Відповідачем-2 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Водночас, 21 лютого 2013 року Апеляційний суд м. Києва постановив рішення, яким скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року та ухвалив нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено в повному обсязі.

При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року змінено в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що у порядку визначеному статтею 62 Сімейного кодексу України право спільної сумісної власності виникає лише на частину майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов передбачених цим законом. В іншій частині зазначене рішення Апеляційного суду м. Києва було залишено без змін.

10 лютого 2015 року Позивач звернулась до Відповідача-1 із заявою про реєстрацію права власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1.

Однак, 14 лютого 2015 року Відповідачем рішенням №19349539 було відмовлено Позивачу у реєстрації прав власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки відповідно до державного реєстру прав та їх обтяжень, рішенням №120473 від 24 січня 2013 року вже було зареєстровано право власності на 1/2 даного житлового будинку за ОСОБА_5

Так, вважаючи, рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. №120473 від 24 січня 2013 року щодо реєстрації 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, таким що порушує її законні права та інтереси, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 статті 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 9 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно ч. 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч.1 статті 19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Водночас, відносини щодо реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень також регулюється положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Так, відповідно п.7 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п.12 Порядку № 703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Разом з тим, згідно п.9 та п.10 Порядку № 703 заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

При цьому, п.26 та п.27 Порядку №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Зокрема до документів що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом першої інстанції, державна реєстрація об'єкту за адресою АДРЕСА_1 була проведена Відповідачем-2 на підставі заяви ОСОБА_5, до якої було додано пакет документів.

Так, відповідно до картки прийому заяви №12064 заявником разом із заявою було подано наступні документи: паспорт громадянина України; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року разом із нотаріально посвідченою копією; технічний паспорт від 23 листопада 2012 року.

Також, судом встановлено, що до вищенаведеної заяви заявником дійсно було долучено копію рішення, яке на момент подання заяви набрало законної сили, точніше мало відповідну відмітку, а тому у державного реєстратора не виникло сумніву щодо його законності.

Таким чином, Третьою особою для реєстрації 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, було подано повний пакет документів передбачений чинним законодавством, зокрема рішення Дарницького районного суду м. Києва з відміткою про набрання законної сили даним рішенням.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про правомірність прийняття рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. №120473 від 24 січня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, що було здійснено на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року станом саме на 24 січня 2013 року.

Разом з тим, Апеляційний суд м. Києва постановив рішення від 21 лютого 2013 року, яким скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року та ухвалив нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено в повному обсязі.

При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року змінено в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що у порядку визначеному ст.62 Сімейного Кодексу України право спільної сумісної власності виникає лише на частину майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов передбачених цим законом. В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва було залишено без змін.

Тобто, рішення апеляційної та касаційної інстанцій були винесені після державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

З наведеного випливає, що позивач набув право на реєстрацію права власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1 з моменту набрання чинності рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року, тобто після винесення державним реєстратором оскаржуваного рішення №120473 від 24 січня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, внесення змін до записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12 грудня 2011 року.

Так, згідно з п.2.1 Порядку №3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи визначені даним Порядком.

Відповідно до п.2.5 Порядку №3502/5 для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з п.2.10 та п.2.11 Порядку №3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, щo додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки рішення державного реєстратора №19349539 від 14 лютого 2015 року щодо відмови апелянту у реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не було оскаржено ним в судовому порядку. Крім того, зазначив, що відповідно до ч.2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог, а тому він не може з власної ініціативи скасувати рішення №19349539

Однак колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Як вже зазначалося, 10 лютого 2015 року Позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, однак рішенням №19349539 від 14 лютого 2015 року Позивачу було відмовлено у реєстрації прав власності, вмотивовуючи відмову тим, що відповідно до державного реєстру прав та їх обтяжень, рішенням реєстратора №120473 від 24 січня 2013 року вже було зареєстровано право власності на 1/2 даного житлового будинку за ОСОБА_5

Відповідно до п.1 ч.3 статі 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, позивач може повторно звернутися до державного реєстратора для реєстрації права власності на майно у разі, якщо зникнуть перешкоди для державної реєстрації прав та їх обтяжень, що стали підставою відмови у реєстрації підчас первинного звернення.

Тобто, для реєстрації за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 достатньо, щоб було скасовано рішення №120473 від 24 січня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини вказаного будинку, яке було визнано державним реєстратором перешкодою, що і є предметом даного позову.

Відповідно, для повного захисту порушеного права позивача достатньо скасувати рішення №120473 від 24 січня 2013 року, позаяк скасування рішення №19349539 від 14 лютого 2015 року жодним чином не вплине на правовідносини, що виникли і не надасть позивачу права на реєстрацію повністю всього будинку відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва.

Враховуючи наведені положення та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни №120473 від 24 січня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини будинок АДРЕСА_1, оскільки відповідно до рішення суду, що набрало законної сили Третя особа не має на це права.

Слід зазначити, що вимога щодо негайного виконання постанови суду задоволенню не підлягає, оскільки статтею 256 КАС України визначено вичерпний перелік рішень, що виконуються негайно, проте дана категорія справ в такому переліку не міститься.

Таким чином протиправним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни, третя особа ОСОБА_5 про скасування рішення - задовольнити частково.

Скасувати рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. індексний номер 120473 від 24 січня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) та виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №40006 від 09 січня 2013 року.

Виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно дані про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.