Справа № 2а-16693/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ К/800/60329/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013

у справі № 2а-16693/11/2670

за позовом представництва "Бейкер і Макензі - СІ АЙ ЕС, Лімітед" (далі - Представництво)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року Представництво звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.07.2011 № 0.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013, позов задоволено з тих мотивів, що при застосуванні до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання за І квартал 2011 року податковим органом безпідставно не було враховано обмеження, установлене пунктом 7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК).

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати прийняті у справі судові рішення та відмовити у задоволенні позову. Основним доводом касаційної скарги зазначено те, що пільгові штрафні санкції, передбачені у підрозділі 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК, застосовуються виключно при донарахуванні платникові податкових зобов'язань та не можуть підміняти установлену ПК відповідальність за несвоєчасне внесення до бюджету податкових платежів.

Представництвом у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість висновків попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне змінити оскаржувані судові акти виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено камеральну перевірку податкової звітності Представництва з податку на прибуток за І квартал 2011 року, оформлену актом від 06.07.2011 № 522/4220/260150054.

Під час цієї перевірки відповідачем було виявлено факт сплати Представництвом грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 209 501,88 грн. (з урахуванням існуючої переплати по цьому податку) за названий звітний період із затримкою на 19 календарних дні, що слугувало підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 20 950,19 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 22.07.2011 № 0.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди попередніх інстанцій цілком правомірно виходили з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року, регулюються ПК, котрим визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК передбачено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 грн. за кожне порушення.

Зі змісту вказаного пункту випливає, що ця норма встановлює особливості застосування штрафних санкцій до суб'єктів господарювання за порушення податкового законодавства у визначений період, які полягають у встановленні максимальної ставки санкцій за кожне порушення.

Системний аналіз наведених норм ПК свідчить на користь висновку про те, що несвоєчасну сплату платником самостійно визначеного грошового зобов'язання слід розуміти як порушення податкового законодавства, за яке відповідно до пункту 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК може бути застосована відповідальність, передбачена пунктом 120.1 статі 120 ПК, але не більше 1 грн. за кожне порушення.

Оскільки у справі, що переглядається, несвоєчасна сплата позивачем податку на прибуток відбулася 08.06.2011, то касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на підставі пункту 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК штрафна санкція за розглядуване правопорушення має становити 1 грн.

Водночас суди скасували оскаржуване податкове повідомлення-рішення у повному обсязі, тим самим взагалі звільнивши Представництво від відповідальності за вчинене правопорушення у сфері оподаткування.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 у справі № 2а-16693/11/2670 змінити в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 22.07.2011 № 0 в частині застосування до представництва "Бейкер і Макензі - СІ АЙ ЕС, Лімітед" штрафних санкцій у розмірі 1 грн.

У цій частині позову відмовити.

3. В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 у справі № 2а-16693/11/2670 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько