Справа № 2а-3818/10/0470
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/28945/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі

за позовом ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

до Дніпропетровської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області

про визнання нечинними рішення, скасування картки відмови, стягнення надмірно сплачених сум податку,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати протиправним рішення митниці про визначення митної вартості товарів №113000006/2010/000008/1 від 12.01.2010, скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/0/000008 від 12.01.2010, стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 13954,80 грн., ввізного мита у розмірі 4884,18 грн.

Позов мотивовано тим, що у митниці були відсутні підстави для відмови в застосуванні першого методу визначення митної вартості товару, а також такі підстави не наведені ним у самому рішенні. Вважає сумніви митного органу щодо правильності визначення декларантом ціни пред'явленого до митного оформлення товару за першим методом оцінки безпідставними, а застосування резервного методу визначення митної вартості необґрунтованим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення митниці від 12 січня 2010 року №113000006/2010/000008/1. Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 12 січня 2010 року №113050000/0/000008. В решті позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій митниця просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись при цьому на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та ВАТ «Білшина», укладений зовнішньоекономічний контракт №2695-37-09 від 06.04.2009, за умовами якого постачальник зобов'язувався здійснити поставку товару - шин 33.05-51 для автомобілів з великою вантажопідйомністю.

Митне оформлення партії товару за вказаним контрактом здійснювалось позивачем на підставі поданої 11 січня 2010 року на митницю вантажної митної декларації форми МД-2 №113050000/0/000067.

Митна вартість товару визначена декларантом відповідно до ст.ст. 266, 267 Митного кодексу України, виходячи з ціни, встановленої сторонами у контракті та визначеної в рахунку-фактурі № 8881 від 11.12.2009, а саме: 8250,00 доларів США за одиницю товару.

У зв'язку з виникненням у митниці сумнівів щодо правильності визначення митної вартості митним органом були витребувані додаткові документи відповідно до п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою КМУ № 1766 від 20.12.06., згідно з переліком, наведеним в декларації митної вартості №№113050000/0/000067: прайс-лист фірми-виробника товару, калькуляція фірми-виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, видані спеціальними експертними органами, що мають відповідні повноваження.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів в повному обсязі митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів від 12.01.2010 №113000006/2010/000008/1, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113000006/2010/000008/1 від 12.01.2010, в якій зазначено, що товари не підлягають митному оформленню з причини коригування митної вартості митним органом. При здійсненні митної оцінки митницею застосований шостий метод визначення митної вартості товару. Підстави, за яких попередні методи не застосовані, в означеному вище рішенні про визначення митної вартості товарів, не визначені, митницею не наведені.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень вищезазначених постанов № 339 та № 1766 дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем надано Митниці необхідні документи, що дозволяють здійснити митну оцінку товару за ціною договору. Всупереч приписів ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач не надав належних доказів наявності у Митниці підстав сумніватися у правильності зазначеної позивачем вартості товару, а також доказів проведення з Товариством консультацій для встановлення способу визначення митної вартості товару та доказів неможливості застосування першого та кожного наступного методу визначення вартості.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення митниці про визначення митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Таким чином доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, тоді як суд касаційної інстанції відповідно до статті 220 КАС України позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець