Справа № 377/252/15-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/252/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т.О. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу освіти виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про визнання незаконним і скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Колегія суддів знаходить за необхідне зазначити про належність даного спору до повноважень цивільних судів. Так, приписи п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із трудових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «трудові відносини», в контексті змісту наведеної норми включає і право на отримання надбавки, з розміром якого не погоджується позивачка, та що по своїй суті і є предметом спору. При цьому, судова колегія зауважує, що позивачка жодним чином не перебуває на посаді, яку б можна було ототожнити з проходженням публічної служби.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачка працює на посаді вчителя Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 1 і від директора цієї школи отримала письмове повідомлення про зміну умов оплати праці відповідно до розпорядження відділу освіти № 01-09/1482 від 18.12.2014 «Про встановлення надбавок» з метою виконання п. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України щодо здійснення видатків на заробітну плату та відповідно до п. 13.1 постанови КМУ від 01.03.2014 р. № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальну середню освіту», загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою.

За ч. 1 ст. 26 цього Закону, трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в системі загальної середньої освіти визначені ст. 37 цього Закону.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що спір виник у процесі трудових відносин позивача з загальноосвітнім навчальним закладом щодо умов оплати праці і належить до приватно-правових спорів, вирішення яких здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами, є лише цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку в наявності спір про право цивільне.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 05.03.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Ю. Кучма

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.