Справа № 2-а-236/11
Суддя: Тимошенко С. В.
Дата ухвалення: 2011-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-236/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2011 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

при секретарі Коренчук О.Е.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Татарбунарському районі Одеської області

про визнання неправомірною бездіяльності суб-

єкта владних повноважень по перерахунку розмі-

ру виплат у відшкодування шкоди у звязку із

збільшенням мінімальної заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 предявив адміністративний позов до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання неправомірною бездіяльності субєкта владних повноважень по перерахунку розміру виплат у відшкодування шкоди у звязку із збільшенням мінімальної заробітної плати, посилаючись на наступні обставини.

Постановою Татарбунарського районного суду від 30 грудня 2008 року була визнана неправомірною бездіяльність відповідача у звязку з не перерахуванням належних йому виплат в результаті збільшення мінімальної заробітної плати і на його користь було стягнуто одноразово суму у розмірі 9658 грн., а також безстроково по 1030 грн. щомісячно. Постановою апеляційного адміністративного суду зазначену постанову суду першої інстанції було змінено залишено без зміни вимоги про стягнення одноразово 9658 грн. і виключено стягнення щомісячно по 1030 грн. Сплативши суму у розмірі 9658 грн., відповідач відмовляється відшкодовувати йому шкоду на добровільних засадах в подальшому з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати і виплачував йому, починаючи з 01 січня 2009 року, спочатку по 151 грн.98 коп., а потім по 166 грн.55 коп., хоча у відповідності до вимог ст.1197 ЦК України повинен був виплачувати виходячи із середньомісячної заробітної плати 1738 грн. Всього за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2011 року йому виплачено 4031 грн., а повинно бути виплачено 39715 грн. згідно доданого ним розрахунку. Просив визнати бездіяльність відповідача з оглядом на викладене неправомірною та стягнути на його користь виплати у відшкодування шкоду зазначену суму.

Представник відповідача не визнав позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки виплати по відшкодуванню шкоди позивачу та необхідні перерахування сум виплат проводяться у відповідності до Закону України «Про загальноо-бовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а не на підставі ст.1197 ЦК України, що суперечить нормам згаданого Закону.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачу у звязку з нещасним випадком на виробництві за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 липня 1994 року на його користь було стягнуто з Татарбунарського районного підприємства матеріально-технічного забезпечення кошти в сумі 39 грн.90 коп. щомісячно, виходячи з того, що він втратив 40% професійної працездатності безстроково.

Оскільки ПМТЗ було ліквідовано, то відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в результаті нещасного випадку на виробництві, було покладено на відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Татарбунарському районі Одеської області.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 грудня 2008 року була визнана неправомірною бездіяльність відповідача по невиплаті позивачу у повному обсязі коштів у відшкодування шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві та стягнуто на його користь у відшкодування шкоди одноразово суму у розмірі 9658 грн.22 коп., а також безстроково по 1030 грн. щомісячно, що видно з копії постанови ( а.с.7-8 ).

Як вбачається к копії постанови судової колегії Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2009 року ( а.с.9-10 ), зазначену постанову суду першої інстанції було змінено залишено без зміни вимоги про стягнення одноразово 9658 грн.22 коп. і виключено стягнення щомісячно по 1030 грн. безстроково.

Згідно листа-розрахунка № 514 від 07.12.2010 р. ( а.с.2-4 ), ОСОБА_2 виплачується внаслідок заподіяної шкоди на виробництві кошти в сумі 161 грн.55 коп. ( до перерахунку сума виплат становила 151 грн.98 коп. ).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач керувався ст.1197 ЦК України, у відповідності до вимог якої йому повинні щомісячно сплачуватись у відшкодування шкоди, заподіяної на виробництві, кошти в сумі 1738 грн., виходячи з середньомісячної заробітної плати.

Проте такий підхід, за впевненістю суду, є хибним з оглядом на наступне.

Статтею 9 ЦК України ( ч.1 ) передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст.4 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, даного Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів.

Пленум Верховного суду України у своїй постанові № 9 від 24.10. 2003 р. «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 .03.1997 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди…» розяснив, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці», а також інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Статтею 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачено порядок встановлення сум щомісячних страхових виплат і інших витрат на відшкодування шкоди, у відповідності до якої сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

Отже законодавством про страхування від нещасного випадку встановлено спеціальний порядок відшкодування шкоди в результаті нещасного випадку на виробництві.

А оскільки ст.1197 ЦК України в частині обчислення середньої заробітної плати постраждалого від нещасного випадку суперечить Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», то зазначена норма ЦК не може застосовуватись у сфері загальнообовязкового державного соціального страхування.

Судом з достовірністю встановлено, що перерахування розміру страхових виплат позивачу проведено у відповідності до вимог ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», щомісячні страхові виплати йому встановлено та вони проводиться у відповідності до ст.34 зазначеного Закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,999 ч.2 ЦК України,

ст.ст.4.29,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання неправомірною бездіяльності субєкта владних повноважень по перерахунку розміру виплат у відшкодування шкоди у звязку із збільшенням мінімальної заробітної плати.

Постанову суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Тимошенко