Справа № 826/5989/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2015 року № 826/5989/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.03.2015 №, №.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 11.03.2015 №309/26-53-22-05-21/34726705 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Телесистеми України" з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" за жовтень - листопад 2014 року" є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Телесистеми України" з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" за жовтень - листопад 2014 року, за результатами якої складено акт від 11.03.2015 №309/26-53-22-05-21/34726705 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення: п. 198.1, п. 198.6, 201.1, п. 201.2, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 302 360 грн.; п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. 138.7 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 484 561 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.03.2015:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 726841 грн., (за основним платежем 484 561 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 242280 грн.),

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 807642 грн (за основним платежем 538401 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 269 201 грн).

Відповідно до висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань слугували наступні обставини: недостатня кількість трудових ресурсів у ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" для здійснення будівельних робіт згідно договорів, внаслідок чого позивач вказує на відсутність ділової мети систематичного продажу товарів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Мелана" () та з ТОВ "Олівіа Інвест" ().

Так, 19.06.2014 між позивачем (Замовник) та ТОВ "Мелана" (Виконавець) укладено договір №109 підряду на виконання робіт по будівництву та проектних робіт, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати роботи по будівництву телекомунікаційних об'єктів Замовника в обумовлений договором термін.

З акту перевірки вбачається, що на виконання умов вказаного договору ТОВ "Мелана" виписані податкові накладні та акти форми КБ-2, в яких вказано:

- за жовтень 2014 року витрати праці робітників - будівельників на обсяг робіт (гр.10) в кількості 8 874,0 люд/год.

- за листопад 2014 року витрати праці робітників - будівельників на обсяг робіт (гр.10) в кількості 10 357,0 люд/год.

Частиною першою статті 50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

Листом Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік" визначено, що норма робочого часу на 2014 рік при 40-годинному робочому тижні складає 2002,0 год.

Тобто, з врахуванням вищезазначеного листа при нормі робочого часу на жовтень 2014 року 160 люд.год. та за листопад 160 люд.год. для виконання робіт зазначених в актах за жовтень 2014 року необхідно 56 робітників; за листопад 2014 року необхідно 65 робітників.

Згідно акту перевірки відповідно до поданої ТОВ "Мелана" податкової звітності встановлено: згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за жовтень та листопад 2014 року середньооблікова кількість штатних працівників 17 осіб, що свідчить про недостатню кількість трудових ресурсів для здійснення будівельних робіт згідно договору.

Крім того, судом встановлено, що 26.06.2014р. між позивачем (Замовник) та ТОВ "Олівіа Інвест" (Виконавець) укладено договір підряду №32 на виконання робіт по будівництву та проектних робіт, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати роботи по будівництву телекомунікаційних об'єктів Замовника в обумовлений договором термін.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Олівіа Інвест" виписані податкові накладні та акти приймання виконаних будівельних робіт, з яких вбачається, що за серпень 2014 року витрати праці робітників - будівельників на обсяг робіт (гр.10) в кількості 12178 люд/год.; за вересень 2014 року витрати праці робітників - будівельників на обсяг робіт (гр.10) в кількості 9 376 люд/год.

Тобто, з врахуванням вищезазначеного листа Міністерства соціальної політики України для виконання договору №32 від 26 червня 2014 року необхідно серпень 2014 року необхідно 77 робітників; вересень 2014 року необхідно 59 робітник.

Однак, в акті перевірки податковий орган вказує, що відповідно до поданої ТОВ "Олівіа Інвест" податкової звітності встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників зазначеного товариства 25 осіб у жовтні та 26 у листопаді, що свідчить про недостатню кількість трудових ресурсів для здійснення будівельних робіт згідно договору.

Також, в акті перевірки вказано, що основний вид діяльності ТОВ "Олівіа Інвест" відповідно до КВЄД -46.90-НЕСПЕЩАЛІЗОВАНА ОПТОВА ТОРГІВЛЯ, отже виконання будівельних робіт не є типовим для даного підприємства.

З урахуванням вищенаведеного, податковий орган вказує на відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного продажу товарів.

Проте, з викладеного вбачається, що податковий орган вказує на ймовірне порушення контрагентами позивача трудового законодавства, а саме ст. 50 Кодексу законів про працю України. При цьому податковий орган не наділений компетенцією на виявлення порушень норм Кодексу законів про працю України.

Отже, невідповідність кількості працівників ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" вказаним в актах виконаних робіт витратам праці робітників на обсяг робіт не є безумовною ознакою відсутності ділової мети спірних договорів.

Факт виконання зобов'язань за вищенаведеними договорами підтверджується копіями: податкових накладених, актів приймання виконаних будівельних робіт, договірної ціни, локальних кошторисів на будівельно-монтажні роботи, які долучено до матеріалів справи. Факт оплати виконаних робіт не заперечується податковим органом, отже не потребує додаткового доказування.

Основним видом діяльності ТОВ "Телесистеми України" за КВЕД є діяльність у сфері проводного електрозв'язку, що включає в себе експлуатацію, технічне обслуговування або надання доступу до пристроїв, що передають голосові, текстові, звукові або відеодані з використанням інфраструктури проводового електрозв'язку, у т.ч.: експлуатацію і технічне обслуговування комутаційно-передавального устаткування задля забезпечення прямого зв'язку між двома точками за допомогою кабельного зв'язку, мікрохвиль або сполучення стаціонарних і супутникових з'єднань; експлуатацію кабельних розподільчих мереж (наприклад, для передавання даних і телевізійних сигналів); надання телеграфного та іншого неголосового зв'язку власними засобами. Устаткування, за допомогою якого здійснюють зазначену діяльність, може функціонувати як на основі однієї технології, так і на основі комбінації декількох технологій.

Цей клас також включає; купівлю доступу та пропускної здатності мережі у власників і операторів мереж, а також надання телекомунікаційних послуг із використанням цих потужностей для бізнесу та населення; надання доступу до мережі Інтернет оператором кабельної інфраструктури; комплектування пакета каналів і розповсюдження такого пакета без створення телевізійних програм.

З огляду на вищевикладене, виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву телекомунікаційних об'єктів в контексті з основним видом діяльності позивача прямо вказує на наявність ділової мети у позивача та використання придбаних відповідно до умов спірних договорів робіт у власній господарській діяльності.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ "Мелана", ТОВ "Олівіа Інвест" виконувались сторонами у повному обсязі.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача (ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест") зареєстровані в якості платника податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару (послуги), його ціну та вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання відповідних договорів, актів здачі-приймання наданих послуг та податкових накладних, юридична особа ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" не були припинені.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест" податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення п. 198.1, п. 198.6, 201.1, п. 201.2, п. 201.6 ст. 201 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 24.03.2015 № є безпідставним та неправомірним.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. 138.7 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та про заниження позивачем податку на прибуток і визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 24.03.2015 №.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту та віднесення витрат на валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ "Мелана" та ТОВ "Олівіа Інвест", а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.03.2015 №, № прийняті Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда