Справа № 2а-1670/7262/11
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 2а-1670/7262/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

при секретарі судового засідання - Кудіній Я. Г.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Чайки М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2011р. по справі № 2а-1670/7262/11

за позовом ОСОБА_1

до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області , Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу в надурочний час, компенсації та доплати, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

01.09.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- стягнути з Лубенської ОДПІ грошові кошти у розмірі 73.130,40 грн., з яких: 38.778,71 грн. - недоплачена заробітна плата за роботу в надурочний час в дні відпочинку за період з 01.08.2001 року по 31.12.2010 року; 23.905,73 грн. - компенсація втрати частки заробітної плати та доплати за роботу в нічний час у зв'язку із порушенням строків її виплати; 10.445,96 грн. - доплата за роботу в нічний час;

- зобов'язати Лубенську ОДПІ виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 30.01.2011 по теперішній час.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2011 року, позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015 року ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Протокольною ухвалою колегії суддів у судовому засіданні від 26.05.2015 року замінено відповідача, а саме - Державну податкову адміністрацію у Полтавській області на Головне управління Міндоходів у Полтавській області.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав постанову суду першої інстанції такою, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 в період з 31.08.2000 р. по 30.12.2010 р. проходив службу у відділі податкової міліції Лубенської ОДПІ на атестованих посадах штатного працівника - інспектора та старшого інспектора чергової частини штабу (сектору оперативного реагування), при цьому за весь період служби назви посад, які він обіймав, змінювалися у зв'язку з реорганізаціями, але функціональні обов'язки та графік роботи залишалися незмінними.

Проходження ОСОБА_1 служби полягало в цілодобовому чергуванні в складі добового наряду чергової частини відділу та передбачало змінний графік чергування, а саме, після кожної 24-годинної зміни позивачу надавалось 48 годин відпочинку, після чого останній знов заступав до чергування. Таким чином він проходив службу протягом всього вказаного періоду, за виключенням відпусток та лікарняних.

Як слідує із наявних у матеріалах справи документів, згідно штатних розписів Лубенської ОДПІ в складі чергової частини штабу ВПМ передбачалося 5 штатних одиниць, з яких 2 - це посади завідувача сектору та старшого інспектора (середній та старший начальницький склад), а 3 - це посади помічників оперуповноважених (молодший начальницький склад). Робота добових нарядів штатної чергової частини організовувалася в три зміни за затвердженими графіками із залученням ще одного працівника іншого відділу Лубенської ОДПІ. Особовому складу добового наряду під час чергування почергово надавалися перерви для вживання їжі та відпочинку тривалістю 4 години.

Посада старшого інспектора сектору оперативного реагування штабу ВПМ Лубенської ОДПІ передбачала змінний графік чергування - 24 години після 48 годин перерви, що підтверджується наявними в справі графіками чергування.

30.12.2010 р. позивач був звільнений зі служби у податковій міліції (наказ ДПА у Полтавській області від 30.12.2010 №278-о) у відповідності до статті 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та підпункту "б" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 р. №114 (в запас через хворобу).

В ході судового розгляду справи позивач зазначав про порушення режиму відпочинку після його чергувань: після зміни в 24 години йому надавався відпочинок тільки 48 годин - замість 72 годин. На місяць йому як правило припадало близько 9-11 чергувань, тобто в середньому 240 робочих годин.

Позивач вважає, що оплата праці здійснювалася з порушенням законодавства про плату праці, а саме, не за фактично відпрацьований час, а за встановлений частиною 12 статті 22 Закону України "Про міліцію" - 41 годинний робочий тиждень, тобто це 20-22 робочих дня, або в середньому 170 робочих годин на місяць, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати за роботу в надурочний час.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з п. 2.2 Інструкції по організації роботи чергової частини міського, районного відділу (управління) внутрішніх справ, лінійного відділу (відділення) внутрішніх справ на транспорті, міського, селищного відділу (відділення) міліції, затвердженої Наказом МВС України від 18.08.1992 №485 "Про заходи щодо подальшого вдосконалення діяльності чергової служби органів внутрішніх справ України", служба добових нарядів чергової частини організується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Особам добового наряду під час чергування надаються почергово перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю 4 години кожній. Після зміни штатним працівникам чергової частини надається відпочинок тривалістю 72 години, іншим працівникам, які чергували по міськрайліноргану, - 48 годин, а тим, хто чергував два і більше рази підряд - також 72 години.

Однак, наказом МВС України від 28.04.2009 №180 вищезазначений наказ було скасовано.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що враховуючи те, що в період з 2001 року по квітень 2009 року графік роботи позивача організовувався не у 4 зміни, а у 3 зміни, то останній перебував на службі у вихідні дні, в звязку з чим у нього виникло право на відпочинок.

При цьому, судовим розглядом встановлено, що із заявою про надання відпочинку ОСОБА_1 до Лубенської ОДПІ не звертався.

Отже, позивачем не було реалізовано право на відпочинок з власної волі, а тому в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 38778,71 грн. недоплаченої заробітної плати за роботу в надурочний час в дні відпочинку.

Щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення доплати за роботу в нічний час у розмірі 10445,96 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 26 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Положеннями статті 22 Закону України "Про міліцію" для працівників міліції встановлено 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Суд зазначає, що відносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ, і всі питання щодо звільнення зі служби підлягають вирішенню відповідно до Положень про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №114).

За змістом пункту 2 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ УРСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №114) до осіб старшого начальницького складу відносяться особи, що мають спеціальне звання майора податкової міліції.

Як встановлено судом першої інстанції, посада, яку займав позивач на час звільнення - старший інспектор сектору оперативного реагування штабу ВПМ Лубенської ОДПІ.

При цьому, відповідно до п. 21 Положення №114 для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів (ч. 2 п. 21 Положення №114).

Судом першої інстанції встановлено, що особливістю діяльності чергової частини відділу податкової міліції, де проходив службу ОСОБА_1, є її цілодобова робота, внаслідок чого позивач працював у наступному режимі: 24 години чергування, після чого 48 годин відпочинку.

Крім того, слід вказати, що п. 2 та п. 4.3 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 №1592 "Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби" передбачено, що працівникам податкової поліції та працівникам з обробки інформації, ведення даних органів державної податкової служби необхідно виплачувати доплату за роботу у нічний час у розмірі 35% посадового окладу (тарифної ставки). Оклад грошового утримання працівників податкової міліції включає в себе посадовий оклад, а також оклад за спеціальне звання.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 №1592 "Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби" не передбачено перерахунку окладу грошового утримання працівників податкової поліції залежно від особливостей роботи підрозділу, де вони працюють.

Отже, грошове утримання позивача порівняно з працівниками, які працюють у режимі 41-годинного робочого тижня, у зв'язку з подобовим режимом його роботи, збільшується лише на розмір доплати за роботу у нічний час, яка складає 35% від посадового окладу, а не на посадовий оклад як помилково вважає позивач.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що позивачеві виплачувалася доплата за роботу у нічний час з 22:00 години по 06:00 годину ранку в розмірі 35% від посадового окладу. Таким чином, до складу грошового утримання ОСОБА_1 входила, зокрема, доплата за нічні години праці.

За таких обставин, вірним є твердження суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення доплати за роботу в нічний час у розмірі 10445,96 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати вказаної частки заробітної плати та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України також не вбачається.

Слід вказати, що положеннями статтей 25, 27 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Форми і розміри матеріального забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, особи начальницького складу податкової міліції, до яких на час звільнення належав позивач, проходять службу і отримують матеріальне забезпечення відповідно до спеціальних нормативно-правових актів, а не Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження служби особами начальницького складу податкової міліції, право на виплату середнього заробітку, в разі затримки розрахунку при звільненні, не передбачено, тому підстави для такого стягнення відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2011р. по справі № 2а-1670/7262/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2015 р.