Справа № 815/645/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/645/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області, про визнання протиправними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46074893 від 19.01.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Відділу Державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в частині відкриття виконавчого провадження №46074893 та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДПІ у Біляївському районі заборгованості в розмірі 4032,51 грн. на підставі вимоги №Ф-2023 від 10.12.2014 року та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46074893 від 19.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДПІ у Біляївському районі заборгованості в розмірі 4032,51 грн. на підставі вимоги №Ф-2023 від 10.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у державної виконавчої служби відсутні законні підстави для відкриття виконавчого провадження по вимозі Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області, оскільки такі дії суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому позивач вважав, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №46074893 від 19.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДПІ у Біляївському районі заборгованості в розмірі 4032,51 грн. на підставі вимоги №Ф-2023 від 10.12.2014 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.01.2015 року державним виконавцем Ковальовим С.В. Відділу Державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області розглянуто заяву про примусове виконання вимоги ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області №Ф-2023 від 10.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДПІ у Біляївському районі заборгованості в розмірі 4032,51 грн., та, на підставі ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем прийнято постанову від 19.01.2015 року, відповідно до якої відкрито виконавче провадження ВП №46074893 по виконанню вищенаведеної вимоги ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області.

Вказаною постановою боржника зобов'язано в строк до 25.01.2015 року самостійно виконати вимоги виконавчого документу, а у разі невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк постановлено виконати його у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Вимоги виконавчого документа самостійно боржником не виконані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець діяв на підставі Закону та обґрунтовано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За змістом ч.1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

На підставі ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Відповідно до статей 7 та 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач є стороною виконавчого провадження, а саме є боржником за виконавчим провадженням ВП № 46074893.

За правилами ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За змістом ч.1 ст.17 та п.8 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Також встановлено, що ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області 10.12.2014 року за №Ф-2023 від 10.12.2014 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки), якою відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі картки особового рахунку платника ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області вимагає сплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 4032,51 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) 13.12.2014 року, що підтверджується розпискою на повідомленні про вручення поштового відправлення, та вказана вимога набрала чинності 23.12.2014 року.

У зв`язку з несплатою боржником - ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 4032,51 грн. на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.12.2014 року № Ф-2023, яка набрала чинності 23.12.2014 року, Державна податкова інспекція у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області 15.01.2014 року звернулась до начальника відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції із заявою про примусове виконання вимоги від 12.01.2014 року за вих. № 87/9/25-01.

Згідно ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

На підставі ч.3, 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, у розумінні законів України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішення органу доходів і зборів є виконавчими документами, що підлягають виконанню державною виконавчою службою саме шляхом стягнення зазначеної суми недоїмки.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

За правилами ч. 5 ст. 25 Закону вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Зазначені положення узгоджуються із вимогами п.6.3, п.6.5, п.6.6, п.6.8 розділу VI "Порядок стягнення заборгованості з платників" Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 455 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 р. за № 1622/24154.

Таким чином, в контексті зазначених приписів діючого законодавства вбачається, що вимога ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2023 від 10.12.2014 року, на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №46074893, прийнята на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та в силу цієї ж норми є виконавчим документом, який виконується державною виконавчою службою відповідно до п.8 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, вказана вимога про сплату недоїмки позивачем отримана 13.12.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи, однак, у встановлений законодавством строк ні в адміністративному, ні судовому порядку позивачем оскаржена не була, що не заперечувалось останнім в ході судового розгляду.

Поряд з цим вимога ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2023 від 10.12.2014 року складена у відповідності із затвердженою формою вимоги про сплату боргу (недоїмки), згідно додатку 5 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (абзац перший пункту 6.4 розділу VI) із зазначенням усіх необхідних даних, визначених для її складення згідно цього додатку та згідно вимог ч.1 та ч.4 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та містить дату набрання чинності (пункт 6 вимоги ).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач несе відповідальність за повноту відомостей у відповідній вимозі, а забезпечення відповідності цих відомостей законодавству покладено саме на податковий орган.

Як зазначив апелянт вимогу №Ф-2023 від 10.12.2014 року він не оскаржував .

Отже, пред'явлена на примусове виконання вимога № Ф2023 від 10.12.2014 року є виконавчим документом, який відповідав вимогам чинного законодавства, був пред'явлений у встановленому порядку та у визначений законом строк.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі № 815/645/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 02 червня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян