Справа № 826/2161/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2161/14 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФСВ", Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України за участю Прокуратури Дніпровського району м. Києва про визнання протиправним та нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФСВ", Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України за участю Прокуратури Дніпровського району м. Києва про визнання протиправним та нечинним рішення - закрито в частині позовних вимог, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися з позовом до Київської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФСВ", Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України за участю Прокуратури Дніпровського району м. Києва, в якому просять визнати порушеним право позивачів на безпечні і здорові умови проживання; визнати протиправним та нечинним рішення суб'єкта владних повноважень - Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 635/10123 «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва», внаслідок ухвалення якого було порушено право позивачів на безпечні і здорові умови проживання.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо поновлення ТОВ «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва та вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 КАС України - справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Тобто юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Частиною другою цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно - правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь - який публічно - правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 статті 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 276 Цивільного кодексу України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Зокрема, п. 1 ч. 1 статті 16 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Між тим, предмет спору становить питання про визнання порушеним права позивачів на безпечні і здорові умови проживання. З огляду на це розглядуваний спір має ознаки цивільно-правового та має вирішуватися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Таким чином, позовні вимоги стосуються саме вимог про визнання порушеними прав на безпечні і здорові умови проживання, поновлення яких не може бути предметом розгляду адміністративної справи.

Враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 157 КАС України - суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином правомірним є рішення суду першої інстанції про закриття провадження в даній справі.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.