Справа № 826/1144/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2015 року № 826/1144/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомВідкритого недержавного пенсійного фонду «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ»
до третя особа,Фонду гарантування вкладів фізичних осіб що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК»
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 січня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Відкритий недержавний пенсійний фонд «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» (далі - ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ», позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач) щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 9 000,00 грн., розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014;

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути Відкритому недержавному пенсійному фонду «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» пенсійні активи в розмірі 9 000,00 грн., розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014.

11 березня 2015 року протокольною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» (далі - ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», Банк, третя особа).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що між ним та ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» 04.03.2014 був укладений договір банківського вкладу «Стандартний» № 321Д-11Ю.

В вересні 2014 року позивачу стало відомо про прийняття Правлінням Національного банку України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

Також йому стало відомо про прийняття Виконавчою дирекцією Фонду рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Звернувшись до Фонду з заявою щодо повернення позивачу пенсійних активів (коштів) у розмірі 9 000,00 грн., розміщених у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014, шляхом їх перерахування на поточний рахунок, ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» від відповідача отримав листа про те, що задоволення вимог щодо повернення вкладів можуть бути законно задоволені у сьому чергу кредиторських вимог, як наслідок сума вкладу повернена не була.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача повернути пенсійні активи у розмірі 9 000,00 грн., розміщені в ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу та вважає бездіяльність відповідача протиправною та з метою відновлення порушених, на його думку, прав та інтересів, вважає за необхідне зобов'язати Фонд повернути ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» пенсійні активи в розмірі 9 000,00 грн., розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов повністю підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у ньому В своєму клопотанні від 07.04.2015 позивач просив суд розгляд справи проводити без участі свого представника, за наявними у справі доказами, поясненнями та матеріалами в порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказавши на те, що між ним та позивачем відсутні будь-які відносини щодо пенсійних активів.

Також, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що власниками пенсійних коштів та вкладниками в розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є саме фізичні особи - учасники позивача, і що на них поширюються встановлені вказаним вище законом гарантії, є безпідставним. Отже, учасники позивача не є вкладниками ні в розумінні ЦК України, ні в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як наслідок, відповідач вказує що питання повернення активів позивача Банком повинно вирішуватися в порядку господарського судочинства, оскільки Фонд до даних відносин не має жодного відношення.

Пенсійні активи, які бажає повернути позивач, знаходяться в Банку, а не в Фонді, і саме тому Банк, а не Фонд має виступати відповідачем по справі в межах господарського процесу.

За вказаних обставин, на переконання відповідача, Фондом не були жодним чином порушені права та інтереси позивача, як наслідок, відсутні публічно-правові відносини, а отже і відсутній предмет спору.

В наданих запереченнях, відповідач просив в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях від 11.03.2015.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» (далі - Банк) та Відкритим недержавним пенсійним фондом «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ», від імені та за рахунок якого діє Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «НАЦІОНАЛЬНИЙ РЕЗЕРВ» (далі - Вкладник) був укладений Договір банківського вкладу «Стандартний» № 321Д-11Ю (далі - Договір № 321Д-11Ю).

По умовам Договору № 321Д-11Ю Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 2651.0.030591.002 в Глибочицькому відділенні Київської філії ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», код Банку 320876 (далі - Рахунок) (пп. 1.1 п. 1 Договору № 321Д-11Ю).

Вкладник перераховує грошові кошти у безготівковій формі на Рахунок, а Банк приймає грошові кошти Вкладника в сумі 9 000,00 грн. (далі - Вклад) (пп. 1.2 п. 1 Договору № 321Д-11Ю).

Банк зобов'язується повернути Вкладнику Вклад « 04» вересня 2014 року. Строк розміщення Вкладу може бути продовжений за взаємною згодою Сторін, що оформлюється додатковими угодами до цього Договору (пп. 1.3 п. 1 Договору № 321Д-11Ю).

За користування коштами Банк сплачує Вкладнику проценти з розрахунку 19,5% річних (пп. 1.4 п. 1 Договору № 321Д-11Ю).

Умовами Вкладу не передбачено його поповнення (пп. 1.5 п. 1 Договору № 321Д-11Ю).

Одночасно судом встановлено, що 24.09.2014 Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» № 598.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», Виконавчою дирекцією ФГВФО 26.09.2014 прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» № 101, яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК».

Позивач з заявою від 15 грудня 2014 року, вих. № 9, про повернення коштів в розмірі 21 000 грн. 00 коп., які розміщені на рахунку № 1001 в Глибочицькому відділенні Київської філії ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», згідно умов Договору банківського вкладу «Стандартний» № 276Д-11Ю від 30.08.2013, укладеного між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ», від імені якого діє Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «НАЦІОНАЛЬНИЙ РЕЗЕРВ», на рахунок № 26503191 у Відділенні № 5 ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, та повернення коштів в розмірі 9 000 грн. 00 коп., які розміщені на рахунку № 1002 в Глибочицькому відділенні Київської філії ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», згідно умов Договору банківського вкладу «Стандартний» № 321Д-11Ю від 04.03.2014, укладеного між ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» та ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ», від імені якого діє Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «НАЦІОНАЛЬНИЙ РЕЗЕРВ», на рахунок № 26503191 у Відділенні № 5 ПАТ «ПУМБ», МФО 334851 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отримавши вказану вище заяву позивача, Фондом на адресу ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» було направлено листа від 13.01.2015 вих. № 09-344/15, яким позивачу було повідомлено про те, що задоволення вимог щодо повернення вкладів можуть бути законно задоволені у сьому чергу кредиторських вимог.

Позивач, вбачаючи в діях Фонду щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 9 000,00 грн., розміщених у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014 протиправну бездіяльність, з вимогами про зобов'язання відповідача повернути ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» пенсійні активи в розмірі 9 000,00 грн., розміщені у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Відкритого недержавного пенсійного фонду «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) та іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом та метою Закону № 4452-VI (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) є те, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, з аналізу приписів вказаного вище Закону вбачається, що вкладниками є виключно фізичні особи, а не юридична особа, якою є позивач.

Держава в особі Фонду гарантує відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. саме фізичним особам, яким як вкладникам безпосередньо відкриті рахунки в банківських установах.

Задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку відбувається у черговості та порядку, які визначені приписами ст. 52 Закону № 4452-VI.

Як наслідок, у разі акцептування Банком кредиторських вимог позивача, такі вимоги можуть бути задоволеними у сьому чергу кредиторських вимог, як це передбачено ч. 1 ст. 52 Закону № 4452-VI.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що твердження позивача, що власниками пенсійних коштів та вкладниками в розумінні статті 2 Закону № 4452-VI є саме фізичні особи - учасники позивача, і що на них поширюються встановлені Законом № 4452-VI гарантії, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 1063 ЦК України (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

Визначення імені фізичної особи (стаття 28 цього Кодексу) або найменування юридичної особи (стаття 90 цього Кодексу), на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу.

У той же час, як вбачається, Договір № 321Д-11Ю не містить жодної інформації про те, що він укладений на користь фізичних осіб. В Договорі № 321Д-11Ю відсутні імена фізичних осіб.

Навіть припускаючи якщо договір і був укладений на користь фізичних осіб, то для того щоб набути права вкладника, дані фізичні особи мають пред'явити до банку вимоги, або іншим чином виразити свій намір скористатися правами вкладника.

Сам факт звернення позивача, а не фізичних осіб, до суду, свідчить про те, що учасники позивача не набули жодних прав вкладників за договором, а вкладником продовжує бути позивач.

За вказаних обставин, учасники позивача не є вкладниками ні в розумінні ЦК України, ні в розумінні Закону № 4452-VI.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що питання повернення Банком активів позивача повинно вирішуватися в порядку господарського судочинства, так як Фонд до даних відносин не має жодного відношення.

Обґрунтування позивача підтверджують наявність у нього спору безпосередньо з Банком, а не з Фондом.

Введення тимчасової адміністрації в Банку та перебування останнього в процесі ліквідації не позбавляє Банк статусу юридичної особи, яка може бути стороною в судових справах. Законодавством не передбачено, що після введення тимчасової адміністрації/здійснення процедури ліквідації, прав та обов'язків банку в судових справах набуває Фонд.

Пенсійні активи, які бажає повернути позивач, знаходяться в Банку, а не в Фонді, і саме тому Банк, а не Фонд має виступати відповідачем по справі, однак в межах господарського судочинства.

Окрім цього, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» від 04.07.2014 № 1586-VII (далі - Закон № 1586-VII) до Закону № 4452-VI були внесені зміни.

Так, в абзаці третьому ч. 5 ст. 50 Закону № 4452-VI (частина п'ята статті 50 у редакції Закону України від 04.07.2014 № 1586-VII) визначено, що активи недержавного пенсійного фонду (крім депозитів), зберігачем яких є банк, не включаються до ліквідаційної маси такого банку. Повернення цих активів здійснюється відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Пунктом другим Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1586-VII визначено, що до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативні акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Як наслідок, чинна редакція Закону № 4452-VI, що є спеціальним законом для врегулювання відносин, пов'язаних з ліквідацією банків, не містить виключень для депозитів недержавних пенсійних фондів.

Норми Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», на які посилається позивач, щодо невключения до ліквідаційної маси банків пенсійних активів (частина друга статті 48) можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечать частині п'ятій статті 50 Закону № 4452-VI.

Оскільки кошти, повернення яких вимагає від Фонду позивач, є депозитами в Банку, щодо них відсутній жодний спеціальний та позачерговий порядок повернення.

Таким чином, виходячи з положень чинної редакції частини п'ятої статті 50 Закону № 4452-VI, пенсійні активи у вигляді депозитів включаються до ліквідаційної маси, і задоволення вимог недержавного пенсійного фонду здійснюється в загальному порядку згідно встановленої цим Законом черговості.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 9 000,00 грн., розміщених у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014 та зобов'язання Фонду повернути ВНПФ «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» пенсійні активи в розмірі 9 000,00 грн., розміщені у ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК» згідно договору банківського вкладу № 321Д-11Ю від 04.03.2014, задоволеними бути не можуть.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Відкритого недержавного пенсійного фонду «РЕЗЕРВ СЛОБОЖАНЩИНИ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко