Справа № 808/7051/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Справа № 808/7051/14 Провадження № ДО/808/530/14
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді - Бойченко Ю.П., суддів - Нестеренко Л.О., Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Заболотньої Н.Ю.

позивача: ОСОБА_1

та представників:

відповідача 1: Коваленко І.М.;

відповідача 2: не з'явився;

відповідача 3: Кирильченко Я.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

1. Міністерства внутрішніх справ України

до 2. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

3. Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та до Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

В зазначеному адміністративному позові позивач просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати незаконним та скасувати наказ міністра МВС України Авакова А.Б. № 1436 о/с від 29 липня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у відповідності до ст.66 «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу»;

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України №783 від 24.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області»;

- поновити ОСОБА_1 майора міліції на посаді начальника режимно-секретного сектору Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області;

- стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- визнати незаконним та скасувати наказ №333 о/с від 05.09.2014 начальника Головного Управління МВС України в Донецькій області Пожидаєва К.М. в частині визначення позивачу вислуги років на службі в органах внутрішніх справ у календарному нарахуванні 23 роки 08 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 04 місяці 03 дні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ніяких вчинків, які б суперечили інтересам служби та покладеним на нього обов'язкам, а також тих, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не скоював, у зв'язку з чим вважає оскаржувані накази МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ, безпідставними та протиправними. Позивач зазначає, що службове розслідування, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані накази, фактично не проводилось, а звільнений з органів внутрішніх справ він був з порушенням вимог чинного законодавства. Тому вважає, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а його має бути поновлено на займаній посаді.

21 травня 2015 року, в судовому засіданні, позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, зокрема зазначив, що наказ МВС України від 29.07.2014 № 1436 о/с, в частині, що стосується ОСОБА_1, виданий безпідставно, оскільки вчинків, про які йдеться в наказі, позивач не вчиняв. Вважає, що ані службовими особами МВС України, ані будь-якими іншими службовими особами органів внутрішніх справ за фактом скоєння позивачем вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, службове розслідування, яке повинно передувати прийняттю уповноваженою особою рішення про накладення на працівника органів внутрішніх справ будь-якого дисциплінарного стягнення, не проводилось. Позивач вказав, що чесно та сумлінно виконував свої службові обов'язки, виконував накази начальника штабу, будь-якої участі в заходах, направлених на порушення державної цілісності та конституційного ладу, сприянні незаконним формуванням, не приймав, поглядів так званої «ДНР» не поділяв та не поділяє, жодних дискредитуючих проступків не вчиняв, завжди був вірним Присязі працівника органів внутрішніх справ України, ніколи не мав зв'язків з сепаратистсько-налаштованими громадянами. Також позивач зазначив, що фактично виконував покладені на нього обов'язки до 17.09.2014. З наведених підстав вважає оскаржувані накази неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти задоволення позову заперечував, зазначав, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ стали висновки службового розслідування, відповідно до яких було встановлено факт активного підтримування ОСОБА_1 ДНР. Тим самим позивачем були порушені ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5, 7, ст.10 Закону України «Про міліцію» та Присяга працівника органів внутрішніх справ України. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судове засідання 21 травня 2015 року не з'явився. В раніше наданих запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечив. Просив суд, з підстав викладених в запереченнях на адміністративний позов, відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача 3 проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що підставою для звільнення позивача стало службове розслідування, що проводилося МВС України в Донецькій області, з приводу вчинення ним вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ України, за підсумками проведення якого, МВС України і було прийнято рішення щодо його звільнення. Однак, самого наказу МВС України №1436 о/с від 29.07.2014 про звільнення, як і копій матеріалів службового розслідування, до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області не надходило. Грошовий розрахунок з позивачем, фінансовою частиною Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, був проведений в повному обсязі. Вважає, що Краматорський МВ ГУМВС України в Донецькій області при звільненні ОСОБА_1 та проведенні з ним розрахунку діяв цілком законно, відповідно до вимог наказів МВС України та ГУМВС України в Донецькій області. Просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 21 травня 2015 року на підставі ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з листопада 1992 року працював в Краматорському МВ на різних посадах. Наказом від 04.05.2007 №184 о/с його призначено на посаду начальника режимно-секретного сектору Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, має спеціальне звання майор міліції.

Наказом Міністра внутрішніх справ України № 725 від 24.07.2014 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, створено комісію, якій доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За результатами проведення службового розслідування 24.07.2014 складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З даного висновку вбачається, що ряд працівників ГУМВС України в Донецькій області свідомо стали на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території України. Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ніс службу на блокпостах ДНР, у зв'язку з чим вважали би звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі зазначених висновків службового розслідування відповідачем 1 було прийнято наказ № 783 від 24.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області», згідно з яким за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного сектору Краматорського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29 липня 2014 року відповідачем 1 було прийнято наказ № 1436 о/с «По особовому складу», згідно з яким майор міліції ОСОБА_1, начальник режимно-секретного сектору Краматорського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, був звільнений з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наказом від 29.07.2014 № 1436 о/с «По особовому складу» позивач ознайомлений - 17 вересня 2014 року, про що свідчить його підпис під списком працівників ознайомлених з зазначеним наказом.

17 вересня 2014 року до Краматорського МВ надійшов наказ ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 № 333 о/с «По особовому складу», з якого вбачається, що майор міліції ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з урахуванням вислуги років: у календарному обчисленні - 23 роки 08 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні - 25 років, 04 місяці 03 дні, з яким позивач був ознайомлений також 17.09.2014.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач фактично виконував свої службові обов'язки до 17 вересня 2014 року.

Вважаючи протиправними накази: № 783 від 24.07.2014, № 1436 о/с від 29.07.2014 та № 333 о/с від 05.09.2014 в частинах, що стосується його звільнення з органів внутрішніх справ України та встановлення вислуги років, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Відповідно до п.66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як зазначено в наказі від 29.07.2014 № 1436 о/с, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ здійснено на підставі ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію», у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ; мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Відповідно до положень ст.1 Дисциплінарного статуту поняттям службова дисципліна охоплюється дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни визнається дисциплінарним проступком.

Аналізуючи викладене, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила службову дисципліну та скоїла дисциплінарний проступок.

Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 24.07.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України (далі - Висновок службового розслідування). Зміст Висновку службового розслідування в частині, що стосується позивача, був викладений вище.

Суд звертає увагу, що наказ про призначення та проведення службового розслідування № 725, Висновок службового розслідування, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 783, складені та винесені в один день - 24.07.2014.

Суд критично оцінює можливість призначення, проведення службового розслідування, складання Висновку службового розслідування та вирішення питання про звільнення особи за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом досліджено Висновок службового розслідування.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

При цьому, обов'язок суду щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, закріплений частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При відкритті провадження у справі суд зобов'язував МВС України та ГУМВС України в Донецькій області надати матеріали судового розслідування відносно позивача, а також зазначав про обов'язок відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, у разі заперечення проти позову надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішень, з приводу яких подано позов.

У зв'язку із наданням представником першого відповідача відомостей щодо направлення матеріалів службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області до прокуратури Донецької області, ухвалою суду від 15.12.2014 у прокуратури Донецької області були витребувані належним чином засвідчені копії зазначених матеріалів.

09.02.2014 судом від прокуратури Донецької області отримано копію висновку службового розслідування за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 09.09.2014, який не містить будь-яких відомостей щодо скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Крім того Прокуратура Донецької області в супровідному листі від 31.01.2015 вих.№(05)17/1/3-80вих-15, який надійшов до суду 09.02.2015, зазначила, що оригінал висновку до слідчого управління прокуратури Донецької області не надходив. Матеріали та висновок службової перевірки відомостей з приводу вчинення ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій не містять.

Також, ухвалою суду від 26.01.2015 у МВС України були витребувані матеріали службової перевірки щодо окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, що стали підставою для прийняття наказу № 783 від 24.07.2014 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та наказу №1436 о/с від 29.07.2014.

Витребувані матеріали службового розслідування, на підставі яких зроблені висновки що позивач ніс службу на блокпостах ДНР, відповідачем 1 суду не надані.

Дослідженні судом матеріали службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області окрім списку працівників Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, відносно яких отримано інформацію щодо їх неправомірних дій, та узагальненої інформації щодо проведеного психофізіологічного інтерв'ю зі співробітниками цього міськвідділу, не містять відомостей про перебування ОСОБА_1на блокпостах ДНР, як про це зазначено у висновках службового розслідування.

Не містять таких відомостей і пояснення позивача, які надавались ним під час проведення службового розслідування.

Таким чином, відповідачем 1 матеріали службового розслідування, на підставі яких зроблені висновки про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, суду на час розгляду справи не надані.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в основу висновку про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, покладено нібито факт встановлення того, що позивач ніс службу на блокпостах ДНР. З яких джерел була встановлена зазначена інформація та чим підтверджується, у висновку службового розслідування не зазначено. Також не зазначено, чи є це офіційною (документально підтвердженою) чи анонімною інформацією.

Відповідачами не надано відповідних доказів, які б підтверджували факт несення служби позивачем на блокпостах ДНР, чи скоєння інших протиправних дій.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів, які підтверджують скоєння ОСОБА_1 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, у зв'язку з чим накази МВС України № 783 від 24.07.2014 та № 1436 о/с від 29.07.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ прийняті протиправно, а відтак, позовні вимоги про їх скасування в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби. Позивач, який є майором міліції, відноситься до категорії старшого начальницького складу, згідно п. 2 Положення.

Відповідно до пп. «є» п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни.

Відповідно пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже, така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи приписи п. 24 Положення, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. У зв'язку з чим, посилання відповідача 2 на передчасність позовних вимог про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є безпідставним.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до 17 березня 2015 року, ніде не працював.

З 17 березня 2015 року позивач працює у філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», що підтверджується довідкою зазначеної установи від 28.04.2015 вих.№13-18/558.

З урахуванням вказаної обставини, на користь позивача повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме - з 30.07.2014 року (наступний день з дня звільнення з посади) по 16.03.2015 року включно (останній день коли позивач не працював).

При цьому суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ. Так, відповідно до переліку № 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» (зі змінами та доповненнями) поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції начальника ГУМСВ України в Донецькій області.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі - Порядок № 100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Краматорського МВ УМВС України в Донецькій області від 02.03.2015 року № 212/43 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 162,35 грн., кількість днів вимушеного прогулу станом на 30.03.2015 становить 230 днів.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить - 37340,50 грн., виходячи з наступного розрахунку: 162,35 грн. х 230 днів = 37340 грн.50 коп.

Також судом встановлено, що Краматорським міським центром зайнятості позивачу нараховано та виплачено 747,07 грн., що підтверджується довідкою від 28.04.2015, а отже вказана сума підлягає відрахуванню від загальної суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Таким чином, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 36593,43 грн. (37340,50 грн. - 747,07 грн.).

Задовольняючи, в вищезазначеній частині, позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходила службу в Краматорському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказ № 333 о/с від 05.09.2014 року Головного Управління МВС України в Донецькій області в частині визначення йому вислуги років на службі в органах внутрішніх справ у календарному нарахуванні 23 роки 08 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 04 місяці 03 дні, суд вважає їх недоцільними, оскільки сам факт поновлення позивача на роботі означає автоматичне поновлення та здійсненням корегування, з урахуванням цього рішення суду, вислуги років на службі його в органах внутрішніх справ.

У зв'язку з вищезазначеним, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у його позові в цій частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З довідки Краматорського МВ від 02.03.2015 року № 212/43 вбачається, що за останні два місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача складало: 9903 гр. 81 коп. (в травні та в червні 2014 року по 4951,81 грн.).

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4951 гр. 81 коп. підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 24.07.2014 року №783 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення майора міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного сектору Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 року №1436 о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції начальника режимно-секретного сектору Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області ОСОБА_1 у запас з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 29.07.2014 року.

4. Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника режимно-секретного сектору Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області з 30.07.2014 року.

5. Стягнути з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2014 по 16.03.2015 у розмірі 36593 грн. 43 коп. (тридцять шість тисяч п'ятсот дев'яносто три гривні 43 копійки).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника режимно-секретного сектору Краматорського MB ГУМВС України в Донецькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 4951,81 грн. (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят одна гривня 81 копійка) підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Ю.П.Бойченко

Суддя Л.О.Нестеренко

Суддя М.О.Семененко