Справа № 806/5654/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2015 р. м. Київ К/800/7060/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача не з'явився
від відповідачаБорисова Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна»
на постановуЖитомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2013
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014
у справі № 806/5654/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна»
доЖитомирської митниці Міндоходів
провизнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» звернулось до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення - рішення Житомирської митниці Міндоходів від 04.07.2013 №60, №61.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне:

- відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні у період з 30.09.2010 по 15.08.2012, товару «поліпропіленова трубчаста (рукавна; кругова) тканина», ввезеного в режимі імпорту на митну територію України позивачем, за результатами якої складено акт від 30.05.2013 року № 28/13/101000000/;

- названим актом встановлено факт невірної класифікації товару «поліпропіленова трубчаста (рукавна; кругова) тканина», а саме: підприємством ввезений товар поданий до митного оформлення із заявленням коду товару згідно УКТ ЗЕД (пільгова ставка ввізного мита 1%), однак такі товари підлягають класифікації за кодом (пільгова ставка ввізного мита 5%);

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення - рішення від 04.07.2013 №60, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари на 432 162,29 грн. (з яких: 313 923,72 грн. - основний платіж та 118 238,57 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення - рішення від 04.07.2013 №61, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 86 434,04 грн. (з яких: 62 784,73 грн. - основний платіж та 23 649,31 грн. - штрафні санкції).

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем за вантажними митними деклараціями №101000009/2010/009476 від 01.10.2010, №101000009/2010/009923 від 14.10.2010, №101000009/2010/010125 від 18.10.2010, №101000009/2011/003187 від 18.03.2011, №101000009/2011/004239 від 11.04.2011, №101000009/2011/012760 від 05.10.2011, №101000009/2011/015079 від 17.11.2011, №101000009/2011/015085 від 21.11.2011, №101060000/2012/002975 від 03.03.2012, №101060000/2012/005778 від 19.04.2012, №101060000/2012/007344 від 15.05.2012, №101060000/2012/009038 від 08.06.2012, №101060000/2012/010394 від 27.06.2012, №101060000/2012/011532 від 16.07.2012, №101060000/2012/011670 від 17.07.2012, №101060000/2012/013721 від 14.08.2012 проведено митне оформлення товару «поліпропіленова трубчаста (рукавна; кругова) тканина» та заявлено код ввезеного товару згідно з УКТ ЗЕД - «тканини з синтетичних комплексних ниток, виготовлені із стрічкових або подібної форми ниток з поліетилену або поліпропілену завширшки 3 м або більше», ставка ввізного мита 1%.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо наявності у контролюючого органу обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України позивачем допущено порушення законодавства, що є підставою для митного контролю після завершення митного оформлення. Також, суди попередніх інстанцій погодилися з висновками податкового органу, що при оформленні позивачем товару наявна обставина невірної класифікації товару, що призвело до заниження позивачем податкових зобов'язань по ввізному миту та по податку на додану вартість, що свідчить про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не враховано, що правовідносини щодо правильності визначення класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно УКТ ЗЕД та щодо митного контролю після пропуску товарів у періоді, який підлягав перевірці, було врегульовано як Митним кодексом Країни від 13.03.2012 № 4495-VI (який набрав чинності з 01.01.2012), так і Митним кодексом України від 11.07.2002 № 92-IV.

За змістом п.35 ст.1 Митного кодексу України від 11.07.2002 пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Згідно п.19 ст.1 Митного кодексу України від 11.07.2002 митні процедури - це операції, пов'язані зі здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Таким чином, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і які мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Згідно ст.313 Митного кодексу України від 11.07.2002 митні органи класифікують товари, тобто, відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.

Відповідно до ст.78 Митного кодексу України від 11.07.2002 митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи (ст.69 Митного кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю контролюючими органами після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2013 по справі №21-20213.

Однак, в силу наведених положень закону та правової позиції Верховного Суду України, судами попередніх інстанцій не враховано, що, якщо митні органи, приймаючи ВМД, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мають правових підстав для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за винятком випадку, коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у ВМД недостовірних відомостей.

Проте, судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено фактичних обставин справи щодо того, що митним органом було неправильно встановлено коди товарної номенклатури у зв'язку з недостовірною інформацією, поданою позивачем.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо відмови митного органу позивачу в митному оформленні такого ж товару у зв'язку з неправильною його класифікацією за кодом УКТ ЗЕД та, відповідно, винесення митним органом рішення про визначення коду товару, яке за результатами судового розгляду справи №806/3122/13 не скасоване, не спростовують вищенаведеного, оскільки цей товар заявлено позивачем до митного оформлення 02.04.2013 за митною декларацією № 101060000/2013/005337, тобто, під час дії Митного кодексу України від 13.03.2012.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснено митне оформлення товару за ВМД №101060000/2012/009038 від 08.06.2012, №101060000/2012/010394 від 27.06.2012, №101060000/2012/011532 від 16.07.2012, №101060000/2012/011670 від 17.07.2012, №101060000/2012/013721 від 14.08.2012, тобто, під час дії Митного кодексу України від 13.03.2012, який на брав чинності з 01.01.2012.

Відповідно до ч.1 ст.313 Митного кодексу України від 13.03.2012 митні органи класифікують товари, тобто, відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

За змістом ч.1,2,4,7 ст.69 названого Кодексу товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто, у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД (ч.2 ст.69 названого Кодексу)

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари (ч.4 ст.69 Кодексу)

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.7 ст.69 Кодексу)

Згідно пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що вищенаведені положення Митного кодексу України від 13.03.2012 інакше врегульовують правовідносини щодо митного контролю після пропуску товарів України, ніж положення Митного кодексу України від 11.07.2002, та, з урахуванням наведених положень податкового закону, надають право митну органу самостійно класифікувати товари після митного оформлення у разі виявлення порушення правил класифікації товарів та визначити відповідні суми грошових зобов'язань.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій необхідно врахувати вищевикладене та дослідити фактичні обставини справи щодо наявності у відповідача законних підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов'язань у спірних сумах у зв'язку з виявленням помилки щодо класифікації товару після пропуску товарів на митну територію України в період дії положень Митного кодексу України від 11.07.2002.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору та вважати, що оскаржувані рішення винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грайф Флексіблс Україна» задовольнити частково.

2. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний