Справа № 2а-8489/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2015 р. м. Київ К/800/3872/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області (далі - УПФУ у м. Луцьку Волинської області) про нарахування наукової пенсії,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 2004 року неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення наукової пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Проте, відповідач відмовив йому у її призначенні через відсутність необхідного стажу. Вказує, що згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2009 року визнано науковим стажем період його роботи з 10 січня 2002 року по 28 квітня 2009 року на посаді директора Центру Професійної орієнтації, однак, призначаючи йому пенсію у червні 2010 року УПФУ у м. Луцьку Волинської області не зарахувало до наукового стажу період його роботи у 2001 році та неправильно розрахувало індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення її розміру. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд зобов'язати останнього визнати науковим стаж роботи за 2001 рік, визнати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період роботи з 1982 по 1986 роки та з 2001 року по 31 грудня 2004 року, розрахований згідно з довідками про заробітну плату №42,43 та №557 та довідками персоніфікованого обліку заробітної плати за період з 2001 року по 2004 рік - 1,61687, зобов'язати УПФУ у м. Луцьку Волинської області перерахувати наукову пенсію з урахуванням коефіцієнту 1,61687 з 10 серпня по 01 листопада 2004 року та виплатити недоплачену пенсію.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Вказує, що відповідно до судових рішень, ухвалених в інших справах, до наукового стажу зараховано періоди його роботи з 30 квітня 1980 року по 28 квітня 2009 року, у тому числі і 2001 рік, проте суди не дали належної оцінки цим обставинам та доказам у справи.

УПФУ у м. Луцьку Волинської області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади. При цьому, для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового працівника за основним місцем роботи за будь-які 60 календарних місяців наукового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв та весь період наукового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 2004 року ОСОБА_4 звертався до УПФУ у м. Луцьку Волинської області із заявами про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», проте відповідач неодноразово відмовляв йому у її призначенні у зв'язку з відсутністю необхідного стажу.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звертався до суду з позовами про визнання науковим стажем періодів його роботи, починаючи з 1980 року на різних посадах та підприємствах.

Ці вимоги були предметом судового розгляду у справах №2-1673/05, 2а-26/08 та 2а-591/08/0308 і по ним ухвалені судові рішення.

Відмовляючи в позові, суди виходили з того, що посада відповідального за організацію проведення навчального процесу у Луцькій філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2001 року не відноситься до переліку посад наукових працівників, а тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду роботи до наукового стажу.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У позовній заяві позивач просив визнати науковим стаж період роботи у 2001 році, не вказуючи ні посади, ні установи. Водночас вимоги щодо зарахування до наукового стажу періоду роботи ОСОБА_4 на посаді відповідального за організацію проведення навчального процесу у Луцькій філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2001 року вже були предметом розгляду судами і з цього питання ухвалені відповідні судові рішення, які набрали законної сили, зокрема постанова Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року №К-38847/09.

При цьому, в матеріалах справи відсутня інформація, що позивач просив визнати науковим стаж 2001 року саме на цій посаді, а вирішуючи спір, суди не уточнили цих вимог і не звернули уваги на те, що у 2001 році ОСОБА_4 одночасно працював на різних посадах і підприємствах та неодноразово звертався до судів з позовами про зарахування до наукового стажу цих періодів, в тому числі і періодів роботи, що охоплювали 2001 рік.

Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Крім того, позивач просив визнати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 1,61687 та проведення перерахунку пенсії, виходячи з цього розміру, посилаючись на довідки №42, 43 та №557. Проте, суди ці вимоги не розглянули і висновки у цих вимогах у судових рішеннях відсутні.

Водночас, такі позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки суд не може перебирати на себе функцію визначення індивідуального коефіцієнту заробітної плати для перерахунку пенсії позивачу, замість органу, якому надані такі повноваження.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для розрахунку розміру пенсії визначається та обчислюється органом Пенсійного фонду на підставі документів наданих особою, яка звернулася за призначенням пенсії. У разі незгоди пенсіонера з прийнятим рішенням, останній може оскаржити його у суді, який перевіряє чи відповідає це рішення вимогам законодавства, що регулює порядок нарахування та призначення пенсій.

Однак, вирішуючи спір, суди не перевірили чи приймалось УПФУ у м. Луцьку Волинської області таке рішення під час визначення розміру пенсії ОСОБА_4 та якими відомостями керувався відповідач при обчисленні коефіцієнту заробітної плати позивача.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Таким чином, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак