Справа № 645/2352/15-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р.Справа № 645/2352/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2015р. по справі № 645/2352/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова

про визнання неправомірними дії щодо відмови у поновленні виплати пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова, в якому просив суд:

- скасувати окремі положення рішення УПФУ в Фрунзенському районі № 165;

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова щодо відмовити в поновлені пенсії за віком;

- зобовя'зати Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова поновити, зробивши нарахування, перерахування і виплачувати пенсію за віком, та інші пенсійні надбавки на підставах визначених ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 9 липня 2003 року з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 17.11.2014 року та зробивши відповідні розрахунки, з повідомленням позивача на підставі ст.ст. 25, 27, 40 цього Закону і виплати пенсію.

В обґрунтування позиву зазначив, що відповідач безпідставно відмовив у поновленні пенсії за віком, посилаючись на те, що виплату пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, а також посилаючись на вимоги п. 2 ст.49 , ст.51 ч.2 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили чинність, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р., який визнав ці норми неконституційними.

Вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що вказане рішення Конституційного Суду України поширюється тільки на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.15 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова про визнання неправомірними дії щодо відмови у поновленні виплати пенсії та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова відновити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком та інші пенсійні надбавки, на підставах, визначених пенсійним законодавством, як непрацюючому громадянину України за документами, які є в його пенсійній справі, з урахуванням індексу інфляції починаючи з 17.11.2014 р. та зробити відповідні виплати.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є особою, що досягла пенсійного віку і йому була призначена пенсія за віком, яку він почав отримувати з 07.10.1999 року на підставі Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та видано пенсійне посвідчення № 05418521 від 05.11.1999 року.

24.10.2001 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Як вбачається з закордонного паспорту позивача, він постійно проживає в Ізраїлі, де перебуває на консульському обліку.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю позивачу було виплачено пенсію за 6 місяців наперед на підставі ст. 92 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 9 липня 2003 року особовий рахунок закрито, з обліку знято з 07.04.2002 року.

17.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в Фрунзенському районі м. Харкова з заявою про поновлення виплати пенсії за віком на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Рішенням від 26.12.2014 № 165 відповідач відмовив в поновленні пенсії за віком, так як виплату пенсії припинено з 17.04.2002 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, з посиланням на ч.2 ст. 49, ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії; рішення Конституційного Суду України № 25 рп/2009, яке поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання пенсії за віком, а відповідач неправомірно відмовив у поновленні її виплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України не допускає обмеження права на соціальний захист за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення", виплата пенсій за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, за весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором країни, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду від 07.10.2009 року у справі № 1- 32/2009 (25-рп/2009) за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення", зазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнані неконституційними.

В п. 3 та п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009р. № 1-32/2009 (25-рп/2009) суд звертає увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 50 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність та саме з цієї дати громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, мають право на отримання пенсії в Україні, окрім пенсіонерів - громадян України, які виїхали на постійне місце проживання до держав, з якими Україною укладені відповідні міжнародні договори.

З аналізу наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку з наявністю рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 (25- рп/2009), яким було визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу є підставою для відновлення виплати пенсії. Однак відповідачем неправомірно було відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

На даний час порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року№22-1 .

В ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Ст.2 Закону України «Про громадянство України» зазначені основні принципи законодавства України про громадянство, так ч.7 ст.2 передбачає збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

При поновленні виплати раніше призначеної пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає:

а) документи про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі, після призначення пенсії за період роботи до 01.01.2004 (за період роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3);

б) довідку про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3;

в) документи про виникнення обставин, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміни кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Таким чином, поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, з урахуванням додатково наданих документів.

Згідно зі ст. 7, 20 Закону України «Про громадянство України», проживання або тимчасове перебування громадянина України за межами держави не припиняє його українського громадянства. Останнє втрачається, якщо громадянин добровільно набув громадянство іншої держави, однак його належність до іноземного громадянства не визнається до прийняття рішення про втрату громадянства України, що входить до компетенції Президента України.

Колегією суддів не береться до уваги посилання відповідача на відсутність міждержавної пенсійної угоди, як підставу відмови в задоволенні позову. Як стверджувалося в резолютивній частині рішення КСУ від 07.10.2009 року, колегія суддів вбачає дискримінаційну ситуацію при якій отримання законно заробленої пенсії становиться в залежність від укладання Україною міжнародного договору про виплату пенсії.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті оскаржуваного рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 21.04.15 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова залишити без задоволення.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2015р. по справі № 645/2352/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.