Справа № 818/79/15
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 818/79/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р. по справі № 818/79/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

09.01.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів України у Сумській області (далі-відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.12.2014 року № /69577 за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10193,36 грн., в тому числі за основним платежем 6795,57 грн. та штрафними (штрафними) санкціями 3397,79 грн., від 31.12.2014 року № /69578 за яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 150610,50 грн. за основним платежем 100407грн. та штрафними санкціями 50203,50 грн.; № /69582 про застосування адміністративного штрафу у розмірі 170 грн.; вимогу № /69579 про сплату боргу; рішення №/69581.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 31.12.2014 року №/69577, яким збільшено суму зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 6 795,57 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3397,79 грн.; № /69578, яким збільшено суму зобов'язання з податку на додану вартість на 100 407 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 203,5 грн.; /69582, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн.

Визнано протиправною та скасовано вимогу від 31.12.2014 року № /69579 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині донарахування за 2013 рік в сумі 15 720,42 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 31.12.2014 року № /69581 в частині застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 786,02 грн.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2015року скасувати та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, положення Податкового кодексу України та фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач пройшов процедуру державної реєстрації та знаходиться на спрощеному податковому обліку у відповідача.

Працівниками відповідача проведена проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013року; правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, про що складений акт № 4952/18-19-17-01/17//247 від 10.12.2014 року.

Порушення виявлене під час перевірки склало у порушенні п. 138.1, 138.2, 138.4 ст. 138, п.177.4 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження суми податку з доходів фізичних осіб на 6795, 57 грн.;

п. 4 ч.1 ст.4, п. 2 ч.1 ст. 7, ч.3 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п.11 ст.8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження єдиного внеску сумі 17050,47 грн., в тому числі за 2011 рік у сумі 1330,05 грн., за 2013рік у сумі 15720,42 грн.;

п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п.п. 200.1, п.п.200.2 ст. 200 ПК України, в наслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 100407 грн.

За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: № /69577, яким збільшено зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 6795,57 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3397,79 грн.;

№ /69578, яким збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на 100407 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 50203,5;

№ /69582, яким застосовано адміністративні (штрафні) санкції в сумі 170 грн.

Також відповідачем винесено вимогу № /69579 від 31.12. 2014 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 17050,47 грн. та застосовано штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування рішеннями від 31.12.2014 року № /69581 в сумі 985,53 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскаржувані рішення відповідача не відповідають вимогам Податкового кодексу України та Закону України Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування", тому підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пункт 201.1 статті 201 ПК України,говорить,що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податковим органом ставиться під сумнів правильність формування податкового кредиту за рахунок безпідставного відображення в складі податкового кредиту податку, сплаченого при придбанні товарів, що не були використані у господарській діяльності оскільки не відображені в книзі обліку доходів і витрат.

Як вбачається із матеріалів справи позивач надає послуги з перевезення пасажирів та здійснює закупівлю палива та запасних частин для автомобілів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані до матеріалів справи, копії документів, а саме: видаткові накладні від 31.12.2013 року № РН-0000197, від30.11.2013 року № РН-0000177, від 31.10.2013 року № РН-0000159, від 30.09.2013 року № РН-0000142, від 31.08.2013 року № РН-0000126, від 31.07.2013 року № РН-0000107, від 30.06.2013 року № РН-0000090, від 31.05.2013року № РН-0000072, від 30.04.2013 року № 15212, від 31.03.2013 року № 3754, від 28.02.2013 року № 2621, від 31.01.2013 року № 1473, від 29.11.2013 року № 53, від 09.12.2013 року № 441, від 19.12.2013 року № 455, від 15.11.2013 року № 28, від 11.11.2013 року № 17, від 07.11.2013 року № 15, від 01.11.2013 року № 1, від 18.10.2013 року № 34, від 08.10.2013 року №11, від 12.09.2013 року № 16, від 19.08.2013 року № 3781, від 10.07.2013 року № 3238, від 27.06.2013 року № 2953, від 18.06.2013 року № 2761, від 07.06.2013 року № 2549, підтверджують фактичне здійснення позивачем господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що зазначені документи відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Так, у відповідності до частини 2 названої статті первинні та зведенні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до форми книги обліку доходів та витрат затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування, не передбачено відображення залишку товарних запасів.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів, вважає обґрунтованим доводи суду першої інстанції про те, що позивачем надано документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Також податковим органом ставиться під сумнів правильність сплати комунальних послуг по майну яке знаходиться у власності позивача.

Матеріалами справи також підтверджено, що між позивачем та ТОВ "Ютасервіс" та ОСОБА_2 від 02.01.2013 року укладено договори оренди приміщень за якими складено акти надання послуг з оренди приміщення та визначення розміру плати з урахуванням компенсації вартості витрат на оплату комунальних послуг та електроенергії.

Згідно до наданих договорів, рахунків, податкових накладних, банківських виписок по рахунку позивач перебувала в договірних відносинах з надавачами послуг та здійснював оплату (т.1, а.с. 111-210).

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 170 грн. № /69582у зв'язку з неподанням відомостей про об'єкти оподаткування за формою 20-ОПП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 63 п. 63.3 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно до п.п. 8.4-8.5 Порядок обліку платників податків затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року N 979, повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (об'єкт оподаткування), за ф. N 20-ОПП (додаток 11) подається протягом 10 робочих днів після його реєстрації, створення чи відкриття до органу державної податкової служби за місцезнаходженням такого об'єкта.

Тобто на платника податків покладався обов'язок повідомити податковий орган про об'єкти оподаткування шляхом подання відповідної форми.

Однак, матеріали справи свідчать, що відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно (за адресою м. Суми, вул. Черепіна 27) право власності позивачем набуте в 2002 та 2008 роках.

Вищевказаними нормативним актами не встановлено обов'язку позивача про подання відомостей за формою N 20-ОПП, що взяті на облік та набули об'єкти оподаткування до набрання чинності вказаними нормативними актами.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність у податкового органу права щодо застосування штрафних санкцій за невиконання вимог ст. 63 ПК України.

З огляду на вищевказане та правомірності дій позивача, встановлених судом, щодо здійснення своєї господарської діяльності та його відображення у відповідних документах колегія суддів зазначає про відсутність підстав винесення вимоги № /69579 від 31.12.2014року та рішення від 31.12.2014року № /69581.

В своїй апеляційній скарзі відповідач повторює позицію викладену в письмових запереченнях на позов та не спростовує висновків суду.

Критерії протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень передбачені частиною 3 статті 2 КАС України.

Колегія суддів, вважає, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає даним критеріям оскільки прийняті та вчинені не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано;не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції зроблені висновки, які відповідають всім обставинам справи, тому судове рішення не підлягає скасування, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2015р. по справі № 818/79/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Мельнікова Л.В. Бартош Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2015 р.