Справа № 2а/2470/1784/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2015 р. м. Київ К/800/14693/13, К/800/15040/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Васильченко Н.В.

Горбатюка С.А.

при секретарі: Скавуляк Т.В.

за участю прокурора: Кривоклуба Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційними скаргами заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України та Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці до Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області, треті особи товариство з обмеженою відповідальністю ТерраНостра, про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 3 вимоги від 17.07.2012 №24-08-14-14/5408.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваних пунктів вимоги як таких, що прийнято на підставі хибних висновків акту ревізії від 08.06.2012 №24-08/237 щодо безпідставного недоотримання позивачем надходжень від товариства з обмеженою відповідальністю ТерраНостра за користування приміщенням без укладення договору оренди, а також безпідставної оплати вартості комунальних послуг, спожитих фізичними особами, що проходили лікування у військовій частині НОМЕР_1 .

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування пункту 1 вимоги Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області від 17.07.2012 №24-08-14/5408; у вказаній частині прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано пункт 1 вимоги Державної фінансової інспекції Чернівецькій області від 17.07.2012 №24-08-14/5408; в іншій частині постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року залишено без змін.

У поданих касаційних скаргах заступник Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України та Державна фінансова інспекція у Чернівецькій області із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною фінансовою інспекції у Чернівецькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці за період з 01.07.2010 по 01.05.2012, якою встановлено низку порушень та недоліків роботи, які відображені в акті ревізії від 08.06.2012 №24-08/237.

На підставі акту ревізії від 08.06.2012 №24-08/237 Державною фінансовою інспекцією у м. Чернівці сформовано та на адресу позивача надіслано вимогу про усунення виявлених ревізією порушень від 17.07.2012 №24-08-14/5408.

У пункті 1 вимоги від 17.07.2012 №24-08-14/5408 зазначено, що внаслідок укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Терра Ностра договору про надання послуг з утримання майна, який за своїм змістом є договором оренди, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці недоотримано надходжень в сумі 501 027,38 грн., а Державним бюджетом України 751 541,08 грн.

У зв`язку із зазначеним, Квартирно-експлуатаційному відділу вказано на необхідність усунення порушення шляхом відшкодування недоотриманих надходжень в сумі 1 252 568,46 грн. та розподілити їх відповідно до вимог п.1.3.1 Положення про порядок обліку та використання коштів спеціального фонду в Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.06.2006 №356.

У пункті 3 вимоги від 17.07.2012 №24-08-14/5408 зазначено, що в порушення пункту 1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, в період з 01.07.2010 по 09.06.2011 за рахунок бюджетних коштів КЕВ м. Чернівці оплачено вартість комунальних послуг, спожитих іншими фізичними особами (громадянами не військовослужбовцями), які проходили лікування у військовій частині НОМЕР_1 , на загальну суму 186773,39 грн.

У зв`язку із зазначеним, Квартирно-експлуатаційному відділу вказано на необхідність відображення у бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості за військовою частиною НОМЕР_2 за надані комунальні послуги; вжити заходів щодо повернення військовою частиною НОМЕР_2 коштів за надані комунальні послуги за період з 01.07.2010 по 09.06.2011 в сумі 186773,39 грн.; у зв`язку із закінченням бюджетного періоду, в якому допущено порушення, суму відшкодованих коштів перерахувати в дохід загального фонду Державного бюджету.

Вказуючи на протиправність зазначених пунктів вимоги від 17.07.2012 №24-08-14/5408, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності пунктів 1, 3 вимоги від 17.07.2012 №24-08-14/5408 як таких, що сформовано на підставі обґрунтованих висновків акту ревізії щодо допущення позивачем порушень законодавства, що виявилось у недоотримані коштів від товариства з обмеженою відповідальністю Терра Ностра за фактичне користування приміщенням, а також безпідставного здійснення оплати за спожиті комунальні послуги стосовно громадян, які не є військовослужбовцями.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги від 17.07.2012 №24-08-14/5408, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладення договору надання послуг щодо обслуговування та охорони будівлі ГБО №29 зі сторони позивача було вимушеним заходом, вжиття якого обумовлено неможливістю укладення договору оренди приміщення та необхідність збереження майна у належному стані.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Суд першої інстанції із посиланням на ч.1 ст.72 КАС України про обов`язковість обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили в іншій справі, у якій беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини, вважав преюдиційним факт удаваності договору про надання послуг між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю Тера Ностра, встановлений ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02 жовтня 2012 року про припинення провадження у справі за позовом Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці та товариством з обмеженою відповідальністю «Тера Ностра» про визнання договору недійсним та звільнення зайнятого приміщення.

Апеляційний суд обґрунтовано не погодився з такою позицією суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків . що обумовлені ним.

Стаття 204 Цивільного кодексу України визначає принцип презумпції правомірності правочину : правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 235 Цивільного кодексу України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Аналіз зазначених норм Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що удаваний правочин є оспорюваним правочином і його недійсність має бути встановлена судовим рішенням.

Визнання правочину недійсним через його удаваність не є обставиною, встановленою судом, а є висновком, до якого міг дійти суд, розглядаючи справу про визнання правочину недійсним по суті.

Відповідно до вимог процесуального законодавства висновки судів не є обов`язковими для судів, які розглядають інші справи, у яких беруть участь ті самі особи.

Оскільки судового рішення про визнання недійсним через його удаваність договору про надання послуг з утримання майна між позивачем та ТзОВ «Тера Ностра» не існує, то не можливо застосувати наслідки його недійсності, встановлені частиною другою статті 235 Цивільного кодексу України, до застосування яких фактично зводиться суть пункту першого вимоги Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області.

Погоджуючись із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги Державної фінансової інспекції Чернівецькій області від 17.07.2012 №24-08-14/5408, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), а на підставі рішення суду в інших суб`єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання .

У справі, яка розглядається, Інспекція пред`явила вимогу, в пункті першому якої констатувала встановлення ревізією порушення суб`єктом господарювання законодавства з питань ефективного використання майна та вказала спосіб усунення цього порушення, а саме: у пункті першому вимоги встановлено, що внаслідок укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Тера Ностра договору про надання послуг з утримання майна, який по суті є договором оренди, КЕВ м. Чернівці недоотримало надходжень в сумі 501027,38 грн. та Державний бюджет 751541,08 грн. У зв`язку із зазначеним підприємству необхідно усунути порушення шляхом відшкодування недоотриманих надходжень та їх розподілу відповідно до вимог п.1.3.1 Положення про порядок обліку та використання коштів спеціального фонду в Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 червня 2006 року № 356.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення законодавства з питань ефективного використання майна. Сума збитків, що визначені Інспекцією та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов`язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що предметом переданого на вирішення суду спору є оскарження вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність саме факту вчинення порушення законодавства з питань ефективного використання майна, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, колегія суддів, зважаючи на обґрунтованість позиції суду апеляційної інстанції щодо хибності висновків акту ревізії, на підставі яких сформовано пункт 1 оскаржуваної вимоги, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів судового захисту прав та інтересів позивача шляхом задоволення позову про визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги.

Доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Касаційні скарги заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України та Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: