Справа № 826/3972/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін О.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа: № 826/3972/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Самсонової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України (далі - відповідач ) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання повної інформації на його інформаційний запит від 05.12.2014 р.;

- зобов'язання відповідача повторно розглянути інформаційний запит від 05.12.2014 р. в порядку та строки, визначені законодавством України та письмово надати відомості і графічні матеріали про наявні земельні ділянки та іншу запитувану інформацію.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.12.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, в якому просив ГУ Держземагентсва в м. Києві надати йому: 1) відомості та графічні матеріали (у масштабі не менше 1:2000 з зазначенням розміру), відповідно до містобудівної документації про сформовані земельні ділянки орієнтовною площею 0,3-0,7 га із земель житлової та громадської забудови та видом використання - будівництво багатоповерхового житлового будинку, що не надані у власність чи користування та не знаходяться на стадії розробки оформлення прав ( можуть перебувати в запасі ); 2) у випадку відсутності сформованих земельних ділянок відповідного цільового призначення, виду використання та розміру, повідомити про земельні ділянки з заявленими характеристиками, надання яких можливо за проектом землеустрою щодо їх відведення або згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки або поділу чи об'єднання земельних ділянок; 3) для вибору найбільш оптимального варіанту розміщення будинку кооперативу запитувану інформацію надати стосовно 2-3 земельних ділянок окремо по Голосіївському, Деснянському, Дніпровському, Оболонському, Святошинському районах м. Києва.

16.12.2014 р. відповідач листом № 31-26-0.22-7305/2-14 відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації з тих підстав, що ГУ Держземагенства у м. Києві не здійснює облік земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, які можуть використовуватись для ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибної ділянки ), індивідуального дачного будівництва, а також зазначив, що інформація про всі зареєстровані земельні ділянки міститься на кадастровій карті України, розміщеній на веб-сайті http://map.dazru.gov.ua/kadastrova-karta, доступ до якого є вільним, тобто інформація є загальнодоступною.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що запитувана позивачем інформація є публічною та отримується і створюється в процесі виконання відповідачем своїх владних повноважень, передбачених чинним законодавством, зокрема шляхом ведення та адміністрування державного земельного кадастру, а відтак відповідач є особою, яка компетентна у наданні відповіді на запит позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про доступ до публічної інформації» ( далі - Закон № 2939-VI ), «Про регулювання містобудівної діяльності» ( далі - Закон № 3038-VI ), Положенням про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженим Указом Президента України від 08.04.2011 р. № 445/2011 ( далі - Положення № 445/2011 ), Положенням про Головні управління Держземагенства у м. Києві та м. Севастополі, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 р. № 258 ( далі - Положення № 258 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація, це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема: обов'язком розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2939-VI визначено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 24 Закону № 3038-VI, до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до п. 1 Положення № 445/2011, Державне агентство земельних ресурсів України ( Держземагентство України ) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

У пп. 12, 15, 17-1, 20 п. 4 Положення № 445/2011 закріплено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, здійснює землеустрій відповідно до Закону України «Про землеустрій», у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель; здійснює ведення і адміністрування державного земельного кадастру та отримує інформацію про відведення земельних ділянок; веде поземельні книги та надає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; створює інформаційну базу даних з питань реформування земельних відносин, землеустрою, охорони та проведення моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, оціночної діяльності і земельних торгів.

Згідно з п. 7 Положення № 445/2011, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Пунктом 3 та підпунктом 5 пункту 5 Положення № 258 передбачено, що завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління з метою організації своєї діяльності забезпечує доступ до публічної інформації, що перебуває у його володінні.

При цьому, відомості про сформовані земельні ділянки у м. Києві, які ще не передані у власність чи користування, отримуються і створюються саме в процесі діяльності відповідних Головних управлінь Держземагенства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, як було правильно встановлено судом першої інстанції, інформація про сформовані земельні ділянки, непередані у власність чи користування, з приводу надання якої позивач звернувся до ГУ Держземагенства у м. Києві із запитом від 05.12.2014 р., є публічною, а відповідач, у відповідності до приписів Положень № 445/2011 і № 258, є її розпорядником. Отже, він був зобов'язаний у п'ятиденний термін надати позивачеві запитувані ним відомості, а відповідь відповідача з посиланням на те, що запитувана інформація може бути одержана позивачем самостійно із загальнодоступних джерел є неправомірною відмовою в наданні інформації, виходячи з приписів положень ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2939-VI , якими прямо визначається її неправомірність, як відмічалось вище.

Більш того, колегія суддів встановила, що відповідь на інформаційний запит позивача від 05.12.2014 р. відповідачем було надано лише 16.12.2014 р., тобто з порушенням п'ятиденного терміну, як того вимагає ст. 20 Закону № 2939-VI.

При цьому, представником відповідача не було подано жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів того, що такий запит був отриманий відповідачем 11.12.2014 р., як він стверджує у своїх запереченнях на позовну заяву , у матеріалах справи такі докази не містяться.

Також, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, судова колегія не приймає доводи представника відповідача про те, що він не є розпорядником запитуваної інформації, так як вони спростовуються матеріалами справи, а крім того є непослідовними, оскільки відповідач, вважаючи, що він не володіє запитуваною інформацією та не є її розпорядником, виконуючи приписи ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2939-VI був зобов»язаний скерувати інформаційний запит позивача за належністю, але цього зроблено не було.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що відповідач у своєму листі від 16.12.2014 р. № 31-26-0.22-7305/2-14 фактично протиправно відмовив позивачу в наданні запитуваної ним інформації без належного обґрунтування причин такої відмови, а також пропустив строк надання відповіді на запит і неправомірно послався на те, що запитувана інформація може бути одержана ОСОБА_2 із загальнодоступних джерел, що вказує на порушення відповідачем ст. 20, ч. 2, 3 ст. 22 Закону № 2939-VI та приписів п. 1, 4 Положення № 445/2011 і Положення № 258.

Доводи апелянта про те, що запитувана інформація має надаватись виконавчим органом Київської міської ради (КМДА), відповідно до ч. 5 ст. 24 № 3038-VI, колегія суддів до уваги не приймає, так як вважає їх не обґрунтованими, безпідставними і такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням статті Закону, на яку й посилається сам заявник. Так, в абз. 2 ч. 5 ст. ст. 24 № 3038-VI передбачено обов'язок відповідної ради, державної адміністрації або іншого місцевого органу виконавчої влади надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову, а виходячи зі змісту п. 1 Положення № 445/2011 і Положення № 258, ГУ Держземагенства у м. Києві є саме таким спеціалізованим органом виконавчої влади.

Крім того, судова колегія відзначає, що апелянт, заперечуючи проти того, що саме він є розпорядником інформації за запитом позивача, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не надав суду належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б вказували на те, що він надіслав запит позивача компетентному розпоряднику запитуваної публічної інформації, як того вимагає ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI.

Тож, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких доводів, які б спростовували наведену аргументацію, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2015 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кобаль М.І.