Справа № 813/1065/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року № 813/1065/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Петрика Р.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача - Гренько Л.В., згідно довіреності,

представника третьої особи - Панахида П.П., згідно посвідчення,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ставчанська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач 1) та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, позивач 2) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області (далі - ГУ Держземагентства у Львівській області, відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ставчанська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 4,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на угіддях - пасовищах (землі запасу) за межами населеного пункту;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 4,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі № 31-13-0.5-8090/2-14 від 09.09.2014 року;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 22.08.2014 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що при зверненні до ГУ Держземагентства у Львівській області із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ) отримали відмову. Підставою відмови є те, що дані землі знаходяться на сільськогосподарських угіддях - пасовищах. Не погоджуючись з даною відмовою, позивачі звернулися до суду, покликаючись на ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), згідно якої сільськогосподарські угіддя, в тому числі пасовища, можуть передаватися громадянам для ведення особистого селянського господарства, а ст. 118 ЗК України, якою відповідач обґрунтовує відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не передбачає належності сільськогосподарських угідь до пасовищ, як підставу для відмови.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, зазначених у письмових запереченнях, поданих через канцелярію суду 09.04.2015 року за вх. № 11480, суть яких полягає в наступному. Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення ОСГ є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів по формі 6-зем, викопіювання з планово - картографічних матеріалів існуючих проектів землеустрою, частина запропонованої позивачами до відведення земельної ділянки обліковується як землі Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, а інша її частина знаходиться на сільськогосподарських угіддях і використовується мешканцями села Ставчани в якості пасовища. У зв'язку з чим у колективному зверненні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено правомірно.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, подавши 20.04.2015 року через канцелярію суду письмові заперечення за вх. № 12365, суть яких полягає у наступному. Земельні ділянки про відведення яких зверталися позивачі, згідно рішення Ставчанської сільського ради № 445 від 30.01.2015 року, належать до земель призначених для сінокосіння та випасання худоби. Крім того, дані площі задіяні в українсько - канадському проекті з БО "Львівська аграрна дорадча служба", в рамках якої укладена угода про співпрацю в проекті "підвищення конкурентоспроможності молочного сектора в Україні". На даних площах створені культурні пасовища, діє "електропастух" та постійно ведеться боротьба з забур'яненням, проводилося профілювання та дренування поверхні пасовища. Отже, враховуючи відсутність вільних земель, які б можна було використати для ведення ОСГ та беручи до уваги те, що землі на які претендують позивачі, використовуються за цільовим призначенням, Ставчанська сільська рада Пустомитівського району Львівської області заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та фактичні обставини справи, заслухавши та оцінивши показання свідків, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 року позивачі звернулися до ГУ Держземагентства у Львівській області з колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,0 га (ОСОБА_4 - 2,0 га та ОСОБА_5 - 2,0 га) у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу державної власності у Пустомитівському районі на території Ставчанської сільської ради за межами населеного пункту на південний захід від с. Ставчани на угіддях пасовища та болота, відповідно до ст. 121 ЗК України.

У відповідь на вищевказане клопотання ГУ Держземагентства у Львівській області надало відповідь від 09.09.2014 року за № 31-13-0,5-8090/2/14, згідно якої, відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем, викопіювання з планово - картографічних матеріалів існуючих проектів землеустрою та інформації, наданої відділом Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області (лист № 01-14/06-3340 від 02.09.2014 року) запропонована позивачами до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях - пасовища. Дана земельна ділянка, у відповідності до ст. 34 ЗК України, може надаватися громадянам в оренду для випасання худоби.

Не погоджуючись із відмовою у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Пунктом 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445 передбачено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Наказом Мінагрополітики України від 25.01.2013 року № 40, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.02.2013 року за №260/22792, внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагентства в області (затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за № 852/21164) (далі - Положення про Головне управління), згідно з яким Головні управління Держземагентства у областях наділено повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб.

Відповідно до вищезазначеного Положення про Головне управління, Головне управління Держземагентства в області (надалі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, наказами Держземагентства України, дорученнями Голови Держземагентства України та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 5 ЗК України встановлено, що земельне законодавство базується на таких принципах:

а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;

б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;

в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;

г) забезпечення раціонального використання та охорони земель;

ґ) забезпечення гарантій прав на землю;

д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, крім іншого, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З аналізу наведених норм випливає, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться лише в тому випадку, коли земельна ділянка є вільною і не перебуває ні у власності, ні у користуванні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що частина земель, на які претендують позивачі (ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) накладаються на земельну ділянку Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, який є правонаступником Інституту землеробства і тваринництва західного регіону УААН, а частина становить сільськогосподарські угіддя - пасовища (землі запасу).

Факт належності частини спірної земельної ділянки Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України підтверджується копією державного акту на право постійного користування землею (а.с. 121-123) та витягом з технічного звіту по коректуванню планово-картографічного матеріалу зйомок минулих років Ставчанської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області (а.с. 127-129) та відображений у листі Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України від 19.05.2015 року № 242.

Крім того, відповідно до довідки Ставчанської сільської ради від 21.05.2015 року № 138, земельні ділянки, на які претендують позивачі, використовуються жителями села Ставчани як громадське пасовище. В дану земельну ділянку громадою села вкладено значні кошти, а саме проведено дренування земельної ділянки, профілювання поверхні грейдером, обгородження, проводиться боротьба з забур'яненням, а також кожного року проводиться підживлення існуючого трав'яного покриву.

З метою збереження пасовища мешканці села Ставчани Пустомитівського району Львівської області зверталися з письмовими зверненнями до сільського голови Панахида П.П., до народного депутата Верховної ради України ОСОБА_7 з проханням збереження існуючого пасовища, адже жителями села Ставчани утримується велика кількість великої рогатої худоби, що потребує випасання.

Так, згідно довідок Ставчанської сільської ради від 27.04.2015 року № 260 та управління статистики у Пустомитіському районі Головного управління статистики у Львівській області від 27.04.2015 року № 236-01-11/204, поголів'я худоби по сільській раді станом на 01.01.2015 року становить - 325 голів великої рогатої худоби, коні - 27 голів.

Допитані в судовому засіданні від 21.04.2015 року свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 зазначили, що тривалий час використовують дану земельну ділянку для випасання худоби, розведення якої для значної частини населення села є єдиним джерелом доходу. Крім того, земельна ділянка обробляється за кошти мешканців села Ставчани, як і водойма для напоювання тварин.

Судом при розгляді справи також взято до уваги той факт, що рішенням ХХІ сесії VІ демократичного скликання Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 445 від 30.01.2015 року «Про врегулювання земельних питань» земельні ділянки, що розташовані в тому числі і в с. Ставчани (урочище Закуття) площею 68,1 га, визнано землями для сінокосіння та випасання худоби жителів сіл Ставчани, Дібрівки, Підгайці.

Також суд враховує і той факт, що у жителів с. Ставчани є потреба в землях сільськогосподарського призначення, оскільки, згідно листа ДП «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України № 43 від 24.04.2015 року, в 2001 році ДП «Дослідне господарство «Оброшине» надало жителям Ставчанської сільської ради у тимчасове користування земельні ділянки площею 80,3 га відповідно до дозволу Президії УААН, в свою чергу сільська рада зобов'язалась допомагати у вирощуванні та здачі в господарство молодняка ВРХ та в обробітку сільськогосподарських культур.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Статтею 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що земельна ділянка, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали клопотання до Держземагентства у Львівській області, використовується мешканцями с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області як громадське пасовище.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтю 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи суд погоджується з відмовою відповідача у наданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, вважає таку відмову обґрунтованою, оскільки місце розташування такої не відповідає існуючим проектам землеустрою (в даному випадку, земель Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, попередником якого є Інститут землеробства і тваринництва західного регіону УААН), що відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, є підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Так, запропонована позивачами до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях - пасовища та землях Інституту та використовується територіальною громадою с. Ставчани як громадське пасовище.

Суд вважає за необхідне наголосити, що позивачі не позбавлені можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, місце розташування якої відповідатиме вимогам закону і не буде накладатись на раніше виділені земельні ділянки.

Щодо доводів представника позивачів про те, що місце розташування земельної ділянки є орієнтовним і відповідач міг надати відповідний дозвіл в частині земельної ділянки, яка не накладається на землі Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, то такі доводи не відповідають положенням закону, оскільки положеннями Земельного кодексу України не передбачено можливості надання часткового дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, оскаржуване рішення ГУ Держземагентства у Львівській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтовно 4,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, є правомірним і скасуванню не підлягає.

Звідси, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 7- 14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 02.06.2015 року.

Суддя Потабенко В.А.