Справа № 2а/0470/15251/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/800/52266/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,
провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна» публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна» до Дніпропетровської митниці, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації та рішень про визнання митної вартості товарів та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна» (далі - ТОВ «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна») пред'явило позов до Дніпропетровської митниці, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, пропуску або оформленні товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 110010000/2012/01531 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01537 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01539 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01584 від 19 листопада 2012 року; визнання протиправними та скасування рішень Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів № 110010000/2012/601172/1 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601180/1 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601183/1 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601218/1 від 19 листопада 2012 року; зобов'язання Дніпропетровської митниці надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення ТОВ «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна» надмірно сплаченої суми ПДВ у розмірі 282304,77 грн., шляхом її зарахування на поточний рахунок позивача; зобов'язання Дніпропетровської митниці здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ПАТ «Євраз Суха Балка», посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що 14 липня 2010 року між ВАТ «Об'єднана вугільна компанія «Южкузбасуголь» (Росія) (Продавець) та ТОВ «Торговий дім «ЄВРАЗРЕСУРС «Україна» (Покупець) було укладено контракт № 58/2010/ОУК-1169 про купівлю-продаж вугілля.

Відповідно до умов додаткової угоди № 31 від 23 жовтня 2012 року ціна за одну метричну тону складала 113, 50 доларів США на умовах поставки - СРТ станція Баглей Придніпровської залізниці.

ВАТ «Об'єднана вугільна компанія «Южкузбасуголь» в листопаді 2012 року здійснило поставку вугілля на умовах поставки - СРТ станція Баглей Придніпровської залізниці.

У межах виконання зобов'язань за згаданими контрактами, здійснюючи імпорт товару на митну територію України, декларант подав до митного органу 09 листопада 2012 року вантажно-митну декларацію № 110010000/2012/009592, 12 листопада 2012 року вантажно-митну декларацію № 110010000/2012/009441, 13 листопада 2012 року вантажно-митну декларацію № 110010000/2012/009479, 19 листопада 2012 року вантажно-митну декларацію № 110010000/2012/009659.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем за кожною ВМД були надані наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 13 жовтня 2010 року № 11000/1/115503; накладна ЦІМ/УМВС; рахунок-фактура (інвойс) від 29 жовтня 2012 року № 25; зовнішньоекономічний договір від 14 липня 2010 року № 58/2010/ОУК-1169 із доповненнями від 23 жовтня 2012 року № 30, № 31; внутрішній договір (контракт) доручення від 01 грудня 2009 року №2009/12-01/03; довідка про декларування валютних цінностей від 22 жовтня 2012 року; сертифікат якості; копії ВМД країни відправлення.

Під час здійснення перевірки заявленої декларантом митної вартості

товарів в частині порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені (із цінової Бази даних ЄАІС ДМСУ), у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом заявленої митної вартості товару.

Крім того під час здійснення перевірки наданих позивачем до митного оформлення документів, посадовою особою митниці виявлені розбіжності, які унеможливили обчислення митної вартості, заявленої позивачем, а саме у графі 33 митної декларації країни відправлення зазначено код товару « 270112100», проте у митних деклараціях ІМ.40 зазначено код товару « 270112900»; у графі 44 митної декларації країни відправлення зазначені рахунки-фактури з іншим номером та датою ніж ті, що надані до митного оформлення разом із митними деклараціями ІМ.40, рахунок-фактуру № 25 від 29 жовтня 2012 року в декларації країни відправлення взагалі не зазначено.

В зв'язку із цим для підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачу було запропоновано надати додаткові документи, а саме банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Оскільки декларантом додатково документи для підтвердження складових митної вартості товару не подавались, Дніпропетровською митницею було прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, пропуску або оформленні товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 110010000/2012/01531 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01537 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01539 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01584 від 19 листопада 2012 року та рішення про визначення митної вартості товарів № 110010000/2012/601172/1 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601180/1 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601183/1 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601218/1 від 19 листопада 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару містились розбіжності відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, також позивач додатково документів в підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару не надав.

Суд апеляційної інстанції із цими висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 рок без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується із огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, може витребувати додаткові документи.

Як вбачається із матеріалів справи під час здійснення контролю у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом заявленої митної вартості товару, оскільки заявлена декларантом митна вартість товарів була значно нижча від митної вартості товарів із цінової Бази даних ЄАІС ДМСУ.

На вимогу митного органу про надання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, позивачем витребуваних митницею документів не надано, а тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку про правомірність карток відмови в прийнятті митної декларації, пропуску або оформленні товарів та транспортних засобів через митний кордон України № 110010000/2012/01531 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01537 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01539 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/01584 від 19 листопада 2012 року та рішень Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів № 110010000/2012/601172/1 від 09 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601180/1 від 12 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601183/1 від 13 листопада 2012 року, № 110010000/2012/601218/1 від 19 листопада 2012 року.

Посилання в касаційній скарзі на те, що декларантом були надані всі необхідні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару є необґрунтованими, оскільки у посадових осіб митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару в зв'язку із виявленими розбіжностями, які він не усунув та не спростував.

Крім того під час здійснення перевірки наданих позивачем до митного оформлення документів, посадовою особою митниці виявлені розбіжності, які унеможливили обчислення митної вартості, заявленої позивачем, а саме у графі 33 митної декларації країни відправлення зазначено код товару « 270112100», проте у митних деклараціях ІМ.40 зазначено код товару « 270112900»; у графі 44 митної декларації країни відправлення зазначені рахунки-фактури з іншим номером та датою ніж ті, що надані до митного оформлення разом із митними деклараціями ІМ.40, рахунок-фактуру № 25 від 29 жовтня 2012 року в декларації країни відправлення взагалі не зазначено.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: