Справа № 2а-10782/10/1370
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/9991/58407/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби (далі - Львівська митниця), Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування рішень та стягнення коштів за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року представник ФОП ОСОБА_4 у Львівському окружному адміністративному суді пред'явив позов до Львівської митниці, Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування рішень та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що для митного оформлення товару декларантом подані вантажні митні декларації (далі - ВМД) від 26 жовтня 2010 року № 209000012/2010/016536, від 27 жовтня 2010 року № 209000012/2010/016662, від 02 листопада 2010 року № 209000012/2010/017131), в яких митна вартість товару - прокату плоского з вуглецевої сталі з цинковим покриттям зазначена у розмірі 0,94 доларів США за один кілограм.

Митна вартість вказаного товару визначалася за ціною договору.

Відповідач відмовився здійснювати митне оформлення товару за вказаною ціною та застосував 3-ій метод визначення митної вартості товару, встановивши ціну металу у розмірі 1,33 доларів США за один кілограм.

Позивач вважає такі дії та рішення відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України щодо митного оформлення товару.

Просила визнати протиправними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості товарів; визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 26 жовтня 2010 року № 209000006/2010/400152/1, рішення про визначення митної вартості товарів від 27 жовтня 2010 року № 209000006/2010/400157/1, рішення про визначення митної вартості товарів від 02 листопада 2010 року

№ 209000006/2010/400161/1, картку відмови в прийнятті митної декларації від 02 листопада 2010 року № 209000012/0/00710; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України у Львівській області на користь позивача надмірно сплачені кошти по ПДВ в сумі 28 211,43 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій ФОП ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій вказала на те, що оскаржувані рішення судів у справі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4, та суд апеляційної інстанції, залишаючи без зміни рішення суду першої інстанції, виходили із того, що рішення відповідачем про визначення митної вартості товарів винесено правомірно, оскільки подані позивачем для митного оформлення документи не підтверджували заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів.

Така правова позиція судів є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Митного кодексу України встановлено правило, що усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

За приписами пункту 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2008 року № 339, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено або наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що для митного оформлення товару митним декларантом подано ВМД від 26 жовтня 2010 року

№ 209000012/2010/016536, від 27 жовтня 2010 року № 209000012/2010/016662, від 02 листопада 2010 року № 209000012/2010/017131), в яких митна вартість товару зазначена у розмірі 0,94 доларів США за один кілограм прокату плоского з вуглецевої сталі з цинковим покриттям (товар). Митна вартість товару визначалася за ціною договору.

Відповідач відмовився розмитнювати товар за вказаною ціною, вважаючи, що декларантом занижена його митна вартість, і для визначення митної вартості за ВМД від 26 жовтня 2010 року № 209000012/2010/016536, від 27 жовтня 2010 року № 209000012/2010/016662 використав норми Митного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України № 1766, постанову Кабінету Міністрів України № 339, цінову базу ЄАІС (Програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи) ДМСУ, ВМД від 08 жовтня 2010 року

№ 209000012/2010/015122, а для визначення митної вартості за ВМД від 02 листопада 2010 року № 209000012/2010/017131 використав ціну договору щодо подібних (аналогічних) товарів в ЄАІС (Програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи) ДМСУ, ВМД від 08 жовтня 2010 року № 209000012/2010/015122, тобто застосував 3-ій метод визначення митної вартості товару, і встановив ціну металу у розмірі 1,33 доларів США за 1 кг. для товару, зазначеного у вказаних ВМД.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною першою статті 261 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Згідно зі статтею 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів та метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом при переміщенні товарів через митний кордон України шляхом надання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 "Про затвердження порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження" (далі - Порядок декларування).

Статтею 264 Митного кодексу України передбачено, що заявлена декларантом митна вартість товарів та подані ним відомості про її визначення повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки.

Відповідно до частини першої статті 265 Митного кодексу митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

За приписами частини четвертої статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті;

4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

З матеріалів справи вбачається, що декларант не надав митному органу документів на обґрунтування меншої вартості товару, у зв'язку з чим відповідач на виконання пункту 11 Порядку № 339 зобов'язав декларанта подати документи, що підтверджують таку митну вартість товару, а саме висновок щодо якісних та вартісних характеристик, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, цінову інформацію зовнішньоторговельних організацій, біржових органів про вартість товару або сировини для підтвердження заявленої у деклараціях митної вартості товарів, а також договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, та рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунки-фактури про закупівлю товару продавцем виробника, рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); каталог, специфікації, прейскуранти (прас-листи) фірми виробника товару, калькуляція фірми-виробника товару, інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

На підтвердження заявленої митної вартості товару, що ввозився 26 жовтня 2010 року, 27 жовтня 2010 року та 02 листопада 2010 року позивач подав копію договору від 18 січня 2010 року № 18/01 на поставку в подальшому контрагенту в Україні товару, прайс-лист- відправника, рахунок-фактуру, експортну ВМД.

Оскільки решта витребуваних документів митному органу надані не були, визначення митної вартості оцінюваних товарів здійснювалось відповідно до вимог статей 266, 273 Митного кодексу України із використанням третього методу, що відповідає принципам та положенням статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі та Угоди про застосування статті VІІ генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р.

Суди попередніх інстанцій повно та всебічно встановили обставини у справі та наданим сторонами доказам дали правильну правову оцінку. Рішення судів є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року у справі за позовом - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби, Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування рішень та стягнення коштів без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.