Справа № 43334/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2010 р. справа № 2а-989/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Поплавського В.Ю. Уханенка С.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2009 року
у адміністративній справі № 2а-989/09 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни", -
в с т а н о в и л а :
Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2009 року задоволено частково позови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області та зобовязано відповідача перерахувати позивачам розмір щомісячної соціальної допомоги, що була виплачена за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та в недоплачену суму допомоги у відповідності з вимогами Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в редакції Закону від 18 листопада 2004 року. В іншій частині позову позивачам судом відмовлено.
Вказана постанова суду першої інстанції оскаржена Управлінням Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга відповідача мотивована ухвалою Конституційного Суду України від 19.05.2009 року № 27-у/2009 якою установлено, що у ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого в абзаці першому частині першій цієї статті виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом. Вказуючи на статті 6 й 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№ 2195-IV від 18.11.2004 р., відповідач вважає, що положення ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не поширюються на спірні правовідносини у цій справі, а заповнення прогалини щодо механізму визначення розміру підвищення до пенсії для «дітей війни»повинно здійснюватися законодавцем.
При перегляді постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2009 року за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області, колегією суддів встановлено, що вказане рішення судом першої інстанції прийнято по обєднаним в одну справу позовам шістьох фізичних осіб, кожний з яких окремо звертався до суду із самостійними вимогами до відповідача.
При цьому кожним позивачем в позовній заяві наводилися власні підстави позову, особисті обставини та юридичні факти, які підтверджують наявність спірних правовідносин саме між ним та відповідачем. Предмет адміністративного позову кожного із позивачів у цій справі відрізняється між собою, тобто кожним позивачем заявлялася своя матеріально-правова вимога до відповідача, яка потребувала від адміністративного суду окремого індивідуального аналізу з наведенням в мотивувальній частині постанови питань факту і права, та правової кваліфікації встановленим обставинам і обґрунтувань вибору способу захисту у справі, якщо позовні вимоги належало задовольняти.
Судом першої інстанції не враховано, що положення статті 116 КАСУ спрямовані на забезпечення всебічного та обєктивного розгляду і вирішення адміністративної справи, тому може бути застосована судом лише у випадку виключення можливості ускладнення розгляду і вирішення по суті кожного позову, що обєднується в одне провадження.
Факт звернення позивачів до одного відповідача не може бути безспірною підставою для обєднання шістьох справ в одне провадження, а такі процесуальні дії суду першої інстанції ускладнили перегляд адміністративної справи в апеляційному порядку і жодним чином не прискорило розгляд цих адміністративних справ. Прийнята судом одна постанова за шістьома різними адміністративними позовами вочевидь буде ускладненням при видачі судом виконавчого листа по цій адміністративній справі та при виконанні судового рішення відповідачем, у якого на кожного із позивачів заведено окрему пенсійну справу.
Допущені судом першої інстанції під час вирішення даної справи порушення, призвели до узагальнення вимог позивачів без урахування їх індивідуального характеру.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
При цьому стаття 6 КАС гарантує кожному право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Адміністративне судочинство здійснюється судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій у відповідності та з дотриманням положень Кодексу адміністративного судочинства України. Статтями 18-20 КАСУ встановлені правила предметної, територіальної та інстанційної підсудності адміністративної справи, які у своїй сукупності складають алгоритм визначення компетентного суду для розгляду і вирішення конкретної адміністративної справи.
Відповідно до положень статті 20 КАСУ розгляд адміністративної справи за суттю й у повному обсязі здійснюється судом першої інстанції, а апеляційною інстанцією здійснюється лише перегляд адміністративної справи і рішення суду першої інстанції, що не набрало законної сили, з огляду на правильність встановлення обставин у справі і (або) правильність застосування норм права. Порушення судом правил інстанційної підсудності в будь-якому випадку тягне за собою неправосудність судового рішення і як наслідок його скасування.
Встановлені при апеляційному перегляді даної справи порушення норм процесуального права свідчать про постановлення незаконного та необґрунтованого рішення у справі, що є підставою для її скасування. Разом з тим, виходячи з правил інстанційної підсудності колегія суддів не вбачає законних підстав для постановлення нової постанови у справі замість скасованого рішення, оскільки апеляційна інстанція позбавлена процесуальної можливості розєднати шість поєднаних в одне провадження адміністративних справ у самостійні провадження для їх розгляду по суті відповідно до заявлених кожним із позивачів самостійних позовних вимог.
Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до приписів КАС України застосування норм ст.116 КАС України задля усунення ускладнень чи сповільнення вирішення справи, у даному випадку є неприпустимим, а для досягнення вказаної мети необхідно врахувати передбачену ч.3 ст.122 КАС України можливість проведення судового розгляду даних шести справ в порядку письмового провадження, що дійсно прискорить розгляд справ з дотриманням вимог процесуальних норм Закону, оскільки письмовий розгляд справи проводиться адміністративним судом при наявності заяв всіх осіб, що беруть участь у справі в письмовому провадженні (які по цій справі подані), та без застосування технічної фіксації судового процесу.
За таких обставин постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2009 року підлягає скасуванню, а справа за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни" - підлягає направленню до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Керуючись ч.3 ст. 6, п.6 ч.1 ст. 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області задовольнити частково.
Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2009 року скасувати, адміністративну справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни" - направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення апеляційної інстанції.

Судді: Сафронова С.В.

ОСОБА_7

ОСОБА_8