Справа № 820/819/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 р. Справа № 820/819/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представників сторін:

представника позивача - Шевирьова С.В.

представника відповідача - Мосійчука Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 820/819/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна"

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного Управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.06.2014 року № про нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 98496,00 грн., з яких 8184,00 грн. - за основним платежем та 90312,0 грн. - штрафна (фінансова) санкція, а також податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2015 року про нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 142328,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року та № від 20.01.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" - відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. п. 198.3, 198.4, 198.5 ст. 198, п.189.1 ст. 189, п. п. 209.2, 209.6, 209.7, 209.15, 209.17 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" 10.02.2000 р. взято на податковий облік за №101 і станом на даний час перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Зміївському районі Головного Управління Міндоходів у Харківській області.

На підставі направлень від 08.05.2014 №132, №133, №134, №135, №136, виданих Державною податковою інспекцією у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області та наказу ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області від 08.05.2014 року №179 заступником начальника відділу податкового аудиту Золотко Оленою Іванівною, головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту Жогіною Оленою Миколаївною, головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту Міхєєвою Еліною Юріївною, головним державним ревізором-інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб Міхєєвою Яною Миколаївною, головним державним ревізором-інспектором сектору погашення заборгованостей Полтавець Вікторією Андріївною на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.03.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2011 року по 31.03.2014 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки ДПІ було складено акт від 06.06.2014 року № 1229/22/30614605, яким встановлені порушення п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.209.17 ст.209 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства на суму 142328 грн., в тому числі: встановлено завищення податкових зобов'язань за листопад 2011 року на суму 133 грн., заниження за квітень 2012 року на суму 75538 грн., заниження за серпень 2012 року на суму 74974 грн., завищення за жовтень 2012 року на суму 267 грн., завищення за квітень 2013 року на суму 350 грн., завищення за грудень 2013 року на суму 7434 грн. В зв'язку з чим занижено суму податку на додану вартість, яка в поточному звітному періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства (позитивне значення) за квітень 2012 року на суму 75538 грн., за серпень 2012 року на суму 74974 грн. та завищено суму податку на додану вартість, яка в поточному звітному періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства (позитивне значення) за листопад 2011 року на 133 грн., за жовтень 2012 року на суму 267 грн., за квітень 2013 року на суму 350 грн., за грудень 2013 року на суму 7434 грн. та п.209.17 ст.209 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість по загальній декларації на суму 8184 грн., в зв'язку з чим занижено суму податку на додану вартість, яка в поточному звітному періоді підлягає сплаті до бюджету за листопад 2011 року на 133 грн., за жовтень 2012 року на суму 267 грн., за квітень 2013 року на суму 350 грн., за грудень 2013 року на суму 7434 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, 17.06.2014 року відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 142328,0 грн. та яка підлягає сплаті на спеціальний рахунок та № , яким донараховано податку на додану вартість в розмірі 8184,0 грн. та застосовані штрафні (фінансові ) санкції в розмірі 90312,00 грн.

Як встановлено судом, позивачем виконано вказані рішення, а саме: згідно платіжного доручення від 11.06.2014р. №917 на спеціальний рахунок перераховані грошові кошти у сумі 142328 грн.; платіжним дорученням від 11.06.2014р. №916 до бюджету перераховані грошові кошти у сумі 50000 грн.; платіжним дорученням від 20.06.2014р. №984 до бюджету перераховані грошові кошти у сумі 48833,60 грн.

Також судом встановлено, що 20.01.2015 року ДПІ у Зміївському районі Головного Управління Міндоходів у Харківській області, на підставі акту про проведення службового розслідування щодо правильності розрахунку штрафних санкцій по податку на додану вартість та винесених повідомлень рішень з цього податку по акту перевірки №1229/22/306114605 від 06.06.2014р., винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 142328 грн.

Не погодившись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями № від 17.06.2014 року та № від 20.01.2015 року, позивач звернувся з даним позовом до суду про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та дійшов до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного Управління Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувало те, що позивач за період з 01.04.2011 року по 31.03.2014 року не мав права на застосування спеціального режиму оподаткування при реалізації гною, у зв'язку з тим, що реалізація зазначеної продукції не відповідає видам діяльності товариства за КВЕД, які внесено до свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість № 200088000.

Таким чином, на думку податкового органу, в порушення п.209.17 ст.209 Податкового Кодексу України ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" завищено податкове зобов'язання з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства на суму 8184 грн., в зв'язку з чим завищено суму податку на додану вартість, яка в поточному звітному періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства (позитивне значення) за листопад 2011 року на 133 три., за жовтень 2012 року на суму 267 грн., за квітень 2013 року на суму 350 грн., за грудень 2013 року на суму 7434 грн.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.6 ст. 209 цього ж Кодексу, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів /послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до п.209.7 ст.209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно із п.п. 209.15.5 п. 209.15 ст. 209 ПК України, виробництво продукції на давальницьких умовах із сировини, яка вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, - це операція з постачання сільськогосподарської сировини замовником (власником) - суб'єктом спецрежиму виробникові (переробникові) та прийняття останнім для переробки (обробки, збагачення чи використання) на готову продукцію на виробничих потужностях такого виробника (переробника) за відповідну плату без отримання права власності на таку продукцію.

Пунктом 209.16 вказаної статті ПК України передбачено, що обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського та лісового господарства і рибальства, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку (крім їх придбання в інших осіб) (05.01.0, 15.11.0, 15.12.0, 15.13.0, 15.20.0, 15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0, 15.43.0, 15.51.0, 15.61.0, 15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0 КВЕД).

Разом з цим, п.п.209.17.17 п. 209.17 ст. 209 ПК України, на порушення якої посилається контролюючий орган в акті перевірки, встановлено, що дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється на обробку чи переробку продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільського та лісового господарства і рибальства, яка, в свою чергу, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку (крім їх придбання в інших осіб) (05.01.0, 15.11.0, 15.12.0, 15.13.0, 15.20.0, 15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0, 15.43.0, 15.51.0, 15.61.0, 15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0 КВЕД).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" має свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість № 200088000, видане ДПІ у Зміївському районі 06.12.2012 року (дата початку дії свідоцтва - 06.12.2012 року, дата реєстрації суб'єктом спеціального режиму оподаткування - 01.01.2009 р.), в якому міститься наступний перелік видів діяльності: допоміжна діяльність у рослинництві; оброблення насіння для відтворення; надання ландшафтних послуг; допоміжна діяльність у тваринництві; виробництво м'яса; виробництво олії та тваринних жирів; виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості; виробництво цукру; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; вирощування інших однорічних і дворічних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; розведення коней та інших тварин родини конячих; розведення овець і кіз; розведення свиней; розведення інших тварин.

У перевіряємий період ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" здійснювало реалізацію гною на загальну суму 49101,10 грн., в тому числі ПДВ - 8183,51 грн. Обсяг реалізації гною ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" включався до податкової декларації з ПДВ (Скороченої) у відповідних податкових періодах. Реалізацію гною здійснено згідно наступних видаткових накладних: від 04.11.2011 року №3/2 реалізовано кінцевому споживачу гній в кількості 10 т. по ціні 66,667 грн. за 1 тону на суму 666,67 грн. та сума ПДВ - 133,33 грн., загальна сума реалізації 800,00 грн.; від 02.10.2012 року №2/2 реалізовано кінцевому споживачу гній в кількості 20т. по ціні 66,66666 грн. за 1 тону на суму 1333,33 грн., сума ПДВ - 266,67 грн., сума реалізації 1600,00 грн.; від 05.04.2013 року №4/2 реалізовано кінцевому споживачу гній в кількості 10 т. по ціні 66,6667 грн. за 1 тону на суму 666,67 грн. та сума ПДВ - 133,33 грн., сума реалізації 800,00 грн.; від 06.04.2013 року №5/2 реалізовано кінцевому споживачу гній в кількості 10т. по ціні 66,6667 грн. за 1 тону на суму 666,67 грн. та сума ПДВ - 133,33 грн., загальна сума реалізації 800,00 грн.; від 17.04.2013 року N28/2 реалізовано кінцевому споживачу гній в кількості 5т. по ціні 83,334 грн. за 1 тону на суму 416,67 грн., сума ПДВ - 83,33 грн., загальна сума реалізації 500,00 грн.; від 20.12.2013 року №14/2 реалізовано гній в кількості 394,7 т. по ціні 94,1666666 грн. за 1 тону на суму 37167,58 грн. та сума ПДВ - 7433,52 загальна сума реалізації 44601,10 грн.

Таким чином, ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" у перевіряємий період було включено до скороченої декларації з ПДВ суми податку за реалізацію продукції, що не відповідає видам діяльності підприємства за КВЕД, які внесено до свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи, що право на застосування спеціального режиму оподаткування надається на підставі свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість на види діяльності вказані в свідоцтві, колегія суддів погоджується з висновками податкового органу щодо порушення підприємством позивача вимог п. 209.17 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового зобов'язання з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства на суму 8 184 грн. та завищення суми податку на додану вартість, яка в поточному звітному періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Згідно п. п. 123.1, 123.2 статті 123 Податкового Кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2014 року на суму 8 184 грн. за основним платежем та 8 184 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому, скасуванню не підлягає. В частині застосування до позивача штрафних санкцій на суму 82 128,00 грн., зазначене податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту перевірки про те, що ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" до податкового кредиту по декларації з ПДВ спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства були включені суми ПДВ по придбаним мінеральним добривам, паливно-мастильним матеріалам, ядохімікатам, насінню кукурудзи, які використані при посіві загиблих сільськогосподарських культур (озимої пшениці та кукурудзи), та які не взяли участі в оподаткованих операціях, що призвело до порушення п. 189.1 ст. 189 п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України в частині не нарахування умовного продажу та включення до податкового зобов'язання вартості придбаних товарів, які не використовувались в господарській діяльності на загальну суму 752559 грн., ПДВ на суму 1505 12 грн., в т.ч. за квітень 2012 року на суму 75538 грн., за серпень 2012 року на суму 74974 грн.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення ДПІ фактично виходила з того, що підприємство мало скорегувати шляхом зменшення податковий кредит з ПДВ у зв'язку з загибеллю врожаю сільськогосподарських культур, витрати на вирощування яких були включені підприємством до податкового кредиту, та які в наслідок загибелі не взяли участі в оподаткованих операціях.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Підпунктом 209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України визначено, що до виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит відноситься: а) товари/послуги, які придбаються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції; б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку: сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин.

Судом встановлено, що ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна", у відповідності до вимог п.п.209.15.1 п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, включено до податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ по придбаним мінеральним добривам, паливно-мастильним матеріалам, ядохімікатам, насінню, які придбані та були використані при посіві озимої пшениці, кукурудзи, що підтверджено доданими до матеріалів справи документами, а саме: видатковими та податковими накладними, витягом з журналу проведення сільгоспробіт, актами використання мінеральних добрив, ядохімікатоів, актами витрат насіння і садильного матеріалу ( т. 1 а.с. 138-250, т. 2 а.с. 1-18). При нарахуванні та сплаті ПДВ за період, який перевірявся, позивач застосовував спеціальний режим оподаткування, передбачений ст. 209 Податкового кодексу України.

У подальшому частина посівів озимої пшениці та кукурудзи загинула внаслідок несприятливих погодних умов. Факт загибелі посівів озимої пшениці та кукурудзи внаслідок несприятливих погодних умов у 2012 р. підтверджується наявними у матеріалах справи актами обстеження земельних ділянок ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" від 03.04.2012 р. та від 10.08.2012 року, довідкою по ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" про посівні площі та загибель посівів в 2012 році оперативною інформацією по площах сільськогосподарських культур, які загинули в 2012 році, наданою начальником управління агропромислового розвитку Зміївської РДА, протоколом № 7 Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Зміївської РДА від 10.10.2012 року про загибель посівів сільськогосподарських культур внаслідок дії несприятливих погодних умов в зимовий та літній періоди 2012 року; інформацією з Харківського регіонального центру з гідрометрології від 26.01.2015 року №№ 37-05/64, 37-05/65, від 27.01.2015 року № 14, сертифікатом Торгово-промислової палати № 3118 від 13.02.2015 року № 34/6301-6 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в якому зазначено період дії таких обставин з 15.04.2012 року по 10.08.2012 року, а також інформацією з Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського", Національної академії аграрних наук України інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва, наданої протягом січня 2015 року (т. 1 а.с. 112-137).

Колегія суддів вважає помилковими висновки відповідача про те, що факт загибелі посівів може кваліфікувати операції, як не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, у зв'язку з чим у податковому обліку операції з придбання у постачальників мінеральних добрив, паливно-мастильних матеріалів, ядохімікатів, насіння, що було використане для здійснення посіву, повинні оподатковуватись податком на додану вартість згідно з вимогами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та податкові зобов'язання підлягають нарахуванню відповідно до бази оподаткування, визначеної пунктом 189.1 статті 189 цього ж Кодексу.

Згідно п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 07.07.2011 року № 3609-VІ), У разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 07.07.2011 року № 3609-VІ), якщо у подальшому такі товари/послуги, основні виробничі засоби фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні виробничі засоби вважаються проданими у податковому періоді, на який припадає таке використання, у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами, основними виробничими засобами.

Датою використання товарів/послуг, основних виробничих засобів вважається дата визнання витрат відповідно до розділу III цього Кодексу.

У відповідності до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України (в редакції з урахуванням змін, внесеним Законом України від 24.05.2012 № 4834-VІ, які набрали чинності 01.07.2012 року), у разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Згідно пп. "г" п.198.5 ст.198 ПК України (в редакції з урахуванням змін, внесеним Законом України від 24.05.2012 № 4834-VІ, які набрали чинності 01.07.2012 року) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно із п.209.2 ст. 209 ПК України, спеціальним режимом оподаткування передбачено, що сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми ПДВ акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Суб'єкт спеціального режиму оподаткування має право використовувати кошти, акумульовані на спеціальному рахунку, з моменту їх перерахування на такий рахунок до повного використання для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей, без урахування строків давності.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Придбані позивачем мінеральні добрива, паливно-мастильні матеріали, ядохімікати, насіння використані позивачем виключно для проведення посіву з метою вирощування врожаю, що не заперечується актом проведеної перевірки, тобто у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим посилання представника відповідача, що вказані матеріали використано в операціях, які не є господарською діяльністю позивача, є необґрунтованими.

Зазначена діяльність позивача з проведення посіву була спрямована на отримання доходу, що відповідає визначенню господарської діяльності, яке наведено у підпункті 14.1.36 пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а відтак, висновки відповідача щодо заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок недекларування в складі податкових зобов'язань суми податку на додану вартість по загиблих посівах є безпідставними.

Настання негативних наслідків у виді загибелі врожаю не може бути підставою для визначення операції з проведення посіву з метою вирощування врожаю як операції, що не є господарською.

Жодними положеннями ПК України не поставлено віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту в залежність від результатів господарської діяльності підприємства, отримання відповідного комерційного зиску, а також від можливості реалізації виготовленої продукції.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач підтвердив первинними документами факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності а саме: видатковими та податковими накладними, витягом з журналу проведення сільгоспробіт, актами використання мінеральних добрив, ядохімікатоів, актами витрат насіння і садильного матеріалу тощо. Товариство визначило податковий кредит на дату початку фактичного використання товару (обробки ґрунту, посіву озимої пшениці та кукурудзи). Як наслідок, суми витрат на вирощування сільськогосподарських культур (які в подальшому загинули внаслідок посухи 2012 року) були правомірно враховані ТОВ "Агрофірма ім. Гагаріна" при формуванні податкового кредиту.

Відтак, висновки відповідача щодо заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок недекларування в складі податкових зобов'язань суми податку на додану вартість по загиблих посівах, колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 17.06.2014 року в частині застосування до позивача штрафних санкцій на суму 82 128,00 грн. та податкового повідомлення-рішення № від 20.01.2015 року, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині і наявності підстав для визнання їх протиправними та скасування.

Водночас, враховуючи, що під час розгляду справи в суді апеляційної підтверджено факт допущення позивачем виявлених під час перевірки порушень вимог п. 209.17 ст.209 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.06.2014 року в частині донарахування позивачу податкового зобов'язання на суму 8 184 грн. за основним платежем та 8 184 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року на суму 8 184 грн. за основним платежем та 8 184 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, 200, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 820/819/15 - скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області № від 17.06.2014 року на суму 8 184 грн. за основним платежем та 8 184 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні зазначеної частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Гагаріна" - відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 820/819/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 02.06.2015 р.