Справа № 823/1028/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року справа № 823/1028/15

м. Черкаси

15 год. 55 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Попельнусі Ю.І.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за довіреністю, адвоката Петренка О.В. - за договором про надання правової допомоги,

представника відповідача Головного управління Держземагенства у Черкаській області Якиляшек І.О. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернулася ОСОБА_1, в якому просила визнати незаконними дії управління Держкомзему у Черкаській області в частині не задоволення її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а також зобов'язати відповідача розглянути її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Указом Президента України від 08.04.2011 р. № 445/2011 затверджено «Положення про Державне агентство земельних ресурсів України», територіальним органом якого є - ГУ Держземагенства у Черкаській області, до повноважень якого перейшли функції Держкомзему у Черкаській області щодо реалізації державної політики у сфері земельних відносин. З урахуванням вищевказаного, суд вважає належним відповідачем в даній справі саме - ГУ Держземагенства у Черкаській області.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на те, що 12.03.2015 р. вона звернулася до Головного управління Держкомзему у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 2,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, для ведення особистого селянського господарства. У визначений законом строк відповідач не надав ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою або мотивованої відмови в його наданні, як це передбачено п.7 ст.118 Земельного кодексу України, що спонукало останню звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів зі столони суб'єкта владних повноважень.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала повністю з підстав викладених в письмових запереченнях, та наголосила, що ГУ Держземагенства у Черкаській області при вчиненні дій з приводу яких подано позов діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Також зазначила, що позивачем не було дотримано порядку подання заяви, визначеного Земельним кодексом України, а саме: не додано до заяви згоду землекористувача СТОВ «Агрофірма «Біле озеро» за яким, згідно довідки управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області, обліковується земельна ділянка на яку претендує позивач. Тож, Головне управління листом від 18.05.2015 р. № 937/0/300-15 повідомило ОСОБА_1 про неможливість позитивного вирішення порушеного нею питання, в зв'язку з відсутністю належним чином оформленого погодження землекористувача. Таким чином, вищевказане рішення про відмову в задоволенні заяви позивача є законним та обґрунтованим, а дії по його прийняттю - правомірними.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.03.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою та необхідним пакетом документів для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 2,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, для ведення особистого селянського господарства. (а.с.22). До вказаного клопотання позивачем були додані копії наступних документів, а саме: копія паспорту та ідентифікаційного номера ОСОБА_1, а також викопіювання земельної ділянки.

Головне управління Держземагенства у Черкаській області розглянувши зазначену заяву ОСОБА_1, листом від 18.05.2015 р. № 937/0/300-15 відмовило останній у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 2,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, для ведення особистого селянського господарства. Свою відмову відповідач обґрунтовував тим, що у відповідності до статей 118, 122 Земельного кодексу України до клопотання додається погодження землекористувача, за яким обліковується земельна ділянка, на яку претендує позивач, якого в даному випадку надано не було. (а.с.21).

В судовому засіданні представник відповідача наголосив, що у відповідності до інформації управління Держземагенства у Черкаському районі земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 згідно даних державної статистичної звітності (форми 6-зем) станом на 01.01.2015 р. обліковується за СТОВ «Агрофірма «Біле озеро», в зв'язку з чим вищевказане рішення про відмову в задоволенні заяви позивача є законним та обґрунтованим.

Вважаючи дії відповідача по відмові в задоволенні її заяви від 12.03.2015 р. протиправними та такими, що здійснені з порушенням норм Земельного кодексу України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч. 2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Проаналізувавши вищевказані положення ЗК України, суд дійшов висновку про безпідставність та не обґрунтованість вимог, якими позивач обґрунтовує адміністративний позов, в зв'язку з тим, що відповідачем у встановлений законом строк була розглянута заява ОСОБА_1 від 12.03.2015 р. про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 2,0 га та надана вмотивована відповідь, яка оформлена листом від 18.05.2015 р. № 937/0/300-15.

На думку суду, відмова відповідача в задоволенні заяви ОСОБА_1 є також законною та обґрунтованою, оскільки останньою в порушення ч. 6 ст. 118 ЗК України не було надано погодження СТОВ «Агрофірма «Біле озеро», за яким обліковується земельна ділянка та яку позивач бажала отримати у власність, або обставина, за якої не можливо отримати погодження землекористувача.

В судовому засіданні представники позивача наголосили, що погодження СТОВ «Агрофірма «Біле озеро» позивач надати не могла, оскільки ще 10.07.2009 р. в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державним реєстратором був внесений запис № 6000190 про припинення товариства за рішенням засновників, в підтвердження чого надали відповідний витяг з реєстру.

Вищевказані твердження представників відповідача суд сприймає критично та зазначає, що давати їм правову оцінку він не може, оскільки вищевказана інформація не була надана відповідачеві на час прийняття оскаржуваного рішення, в зв'язку з чим останній виходив з фактично наданих документів.

Більш того, суд наголошує, що незважаючи на припинення СТОВ «Агрофірма «Біле озеро» ще у 2009 р., за останнім станом на 2015 рік і досі обліковується спірна земельна ділянка.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій, з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 02.06. 2015 р.