Справа № 807/488/14;2а/303/197/14
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р. Справа № 876/675/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Бєлкіній Н.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Маковського О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до управління пенсійного фонду України в м.Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. Позов мотивує тим, що досягнувши пенсійного віку, 18 грудня 2012 року звернулася до відповідача із заявою про призначення і нарахування їй пенсії за віком. Однак листом відповідача № 2799/05 від 06 березня 2013 року у призначенні пенсії за віком їй було відмовлено. Вважає зазначені дії управління Пенсійного фонду України в м.Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області неправомірними.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2014 року, позов задоволено частково . Визнано дії відповідача у відмові позивачу в призначенні пенсії за віком - неправомірними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області призначити позивачу пенсію за віком.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників процесу дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Ст. 46 Конституції України передбачено,що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції позивач народилася 02.06.1956 р. і відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на призначення пенсії за віком, оскільки має страховий стаж більше 15 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, яке нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції детально проаналізовано усі зібрані документальні докази по матеріалах справи з яких вбачається, що не зважаючи на бажання позивачки включити до загального і страхового стажу трьохрічного періоду її зайнятості доглядом за народженою дитиною, що не підтверджено жодним записом чи наказом по будь-якій організації та підприємству, і періоду навчання на заочній формі, на переконання колегії суддів - такі види зайнятості не включаються до страхового стажу, оскільки не були пов'язані з відривом від виробництва по правових підставах передбачених КЗпП України. Проте, і з врахування цього, колегія суддів погодилась з думкою суду першої інстанції про те, що загальний трудовий та страховий стаж позивачки є достатнім для нарахування мінімальної пенсії за віком, адже такий по записах її трудової книжки становить 16 років 5 місяців та 10 днів (а.с.70-79), а сплата страхових платежів за 1996-1997р.р. підтверджена платіжними відомостями(а.с.198-212) , які в судовому засіданні визнав дійсними і представник апелянта, чому апеляційний суд надає віри та додатково покладає в основу рішення по даній справі.

З врахуванням необхідності безумовного виконання вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Постанови КМУ № 637, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідач був зобов'язаний призначити позивачці мінімальну пенсію за віком на підставі наявних записів трудової книжки.

Сумуючи викладене, колегія суддів погодилась з думкою суду першої інстанції про те, що позовні вимоги були підставним та обґрунтованим, оскільки обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну, або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, згідно вимог ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Не призначення мінімальної пенсії за віком, при наявності достатнього страхового стажу, є доконано неправомірною дією.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини по справі та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази за матеріалами справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2014 року у справі №807/488/14 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 02.06.2015 року