Справа № 520/5808/14-а
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/5808/14-а
Провадження № 2-а/520/20/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

при секретарі - Гарнаженко Н.С., Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_2

до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про визнання протиправним та скасування в частині розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправним та скасувати в частині розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 від 12 червня 1998 року «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердженню розрахунку часток», а саме: п.п. 8, 8.1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Одеською державною нотаріальною конторою 22.11.1986 року, належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Інша частка у домоволодіння належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.1995 р. на ? частину житлового будинку збудованого на 100 %, але не введеного в експлуатацію.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 14.01.2010 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2), на якій розташований вищезазначений будинок, передана у спільну сумісну власність позивачці ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3

Позивачка також вказує, що 16 квітня 2014 р. ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення часток у спільній власності. На обґрунтування позовних вимог вона надала Акт приймання в експлуатацію споруджених (реконструйованих) будівель по АДРЕСА_1, відповідно до якого прийнято до експлуатації будівлі, а саме: ? частина житлового будинку, літ «А» (загальна площа 39,2 кв.м., житлова 17, 1 кв.м.) літня кухня, літ. «Б» ( площа 31,9 кв.м., сарай літ «Е» (2,9 м на 3, 1 м), а також надала розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 від 12 червня 1998 року про затвердження зазначеного Акту «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердженню розрахунку часток», відповідно до п. 8 якого затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію ? частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 39,2 кв.м., житловою 17, 1 кв.м по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 вважає, що зазначене розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 від 12 червня 1998 року прийнято незаконно, порушує її права та інтереси як співвласника домоволодіння та підлягає скасуванню.

Так, ОСОБА_2 зазначає, що Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приймаючи вищевказане розпорядження, не отримала згоди співвласника домоволодіння на будівництво споруд ОСОБА_3, зазначених у розпорядженні, не перевірила факт володіння зазначеною будівлею не тільки ОСОБА_3, а й іншою особою, а тому це розпорядження є протиправним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 наполягав на задоволенні позову.

Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання з'явився, позов не визнав, вказував, що Київська районна адміністрація Одеської міської ради є неналежним відповідачем, оскільки Київську районну адміністрацію Виконавчого комітету Одеської міської ради, яка приймала оскаржуване розпорядження, ліквідовано у 2002 році, а відповідач не є її правонаступником.

Представник співвідповідача Виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував, що оскаржуване розпорядження жодним чином права ОСОБА_2 не порушує. Представник третьої особи посилався також на те, що право власності на ? домоволодіння було зареєстровано лише після введення в експлуатацію ОСОБА_3 зазначених у оспорюваному розпорядженні об'єктів, про що свідчить відповідний штами на свідоцтві про право на спадщину.

Вислухавши пояснення представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивачці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Одеською державною нотаріальною конторою 22.11.1986 року, належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Інша частка у домоволодіння належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.1995 р., виданого на ? частину житлового будинку збудованого на 100 %, але не введеного в експлуатацію (а.с. 6).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 14.01.2010 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2), на якій розташований вищезазначений будинок, належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 (а.с. 7-9).

Під час розгляду Київським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення розміру ідеальних часток у спільній власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 стало відомо про існування Акту приймання в експлуатацію споруджених (реконструйованих) будівель по АДРЕСА_1, відповідно до якого прийнято до експлуатації будівлі, а саме: ? частина житлового будинку, літ «А» (загальна площа 39,2 кв.м., житлова 17, 1 кв.м.) літня кухня, літ. «Б» ( площа 31,9 кв.м., сарай літ «Е» (2,9 м на 3,1 м), а також про прийняття розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 від 12 червня 1998 року про затвердження зазначеного Акту «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердженню розрахунку часток», відповідно до п. 8 якого затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію ? частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 39,2 кв.м., житловою 17, 1 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с. 50-53).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд виходить з того, що оскаржуваний ОСОБА_2 п. 8 та п.п. 8.1 розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 від 12 червня 1998 року, жодним чином її права не порушує.

На підтвердження порушення своїх прав ОСОБА_2 посилалася на те, що прийняття в експлуатацію частки домоволодіння, яку успадкувала ОСОБА_3, теоретично може призвести до збільшення частки останньої у праві спільної сумісної власності на домоволодіння та, як наслідок цього, ОСОБА_3 зможе вимагати в майбутньому виділення їй у користування відповідно більшої площі земельної ділянки, однак суд з такими доводами погодитися не може.

Судом встановлено, що оскаржуваним розпорядженням Київська районна адміністрація Виконавчого комітету Одеської міської ради розрахунок ідеальних часток у домоволодіння № 14 по вул. Сумській не затверджувала.

Враховуючи принцип дії законів у часі, суд зазначає, що на момент прийняття у 1998 році оскаржуваного розпорядження Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської був чинним Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до ст. 113 ЦК 1963р. володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно ст. 119 ЦК 1963 року коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Аналіз ст. 119 ЦК України (у редакції 1963 року) свідчить про те, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, яке не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом та лише за умови наявності згоди на це всіх співвласників.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 як співвласник житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вул. Сумська, буд. 14 згоди іншому співвласнику ОСОБА_3 на введення в експлуатацію її частки будинку не давала, а при таких обставинах введення в експлуатацію частки ОСОБА_3 не призвело до збільшення її частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, адже вона залишилася незмінною та складає ?, тобто розпорядження жодним чином не порушує прав та інтересів позивачки.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки ОСОБА_2 не надано доказів порушення її прав прийняттям оспорюваного розпорядження як і не доведено протиправності дій Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради при його прийнятті, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 КАС України у зв'язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 71, 158, 159, 160 - 163, 185, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування в частині розпорядження - залишити без задоволення.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петренко В. С.