Справа № 569/15451/14-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальов І.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" травня 2015 р. Справа № 569/15451/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_3

представника позивача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "19" березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в мРівне Рівненської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Рівне №370/10 від 12 вересня 2014 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 за вислугу років.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Рівне зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 вересня 1988 року по 16 листопада 1988 року на посаді лаборанта відділу заготовки крові Рівненської обласної станції переливання крові та період роботи з 22 листопада 1988 року по 17 липня 2014 року на посадах медсестри в здоровпункті АТ «Рівненський завод високовольтної апаратури» та медичної сестри лікарського пункту медичного обслуговування ТзОВ «РЗВА-Електрик», який згодом було перейменовано від 05 червня 2013 року у ТОВ «Високовольтний СОЮЗ-РЗВА».

Зобов'язно управління Пенсійного фонду України в м.Рівне призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 вересня 2014 року.

Не погоджуючись з ухваленою судом першої інстанції постановою, відповідач у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бугрин Гощанського району Рівненської області, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні паспортом серії НОМЕР_1 виданим 03 січня 1997 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області (а.с.5).

09 вересня 2014 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м.Рівне з метою призначення їй пенсії за вислугу років на підставі п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник охорони здоров'я при наявності стажу роботи не менше 25 років.

12 вересня 2014 року позивач отримала відповідь за підписом начальника УПФ в м.Рівне про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з не зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років: періоду роботи з 01.09.1988 року по 16.11.1998 року на посаді лаборанта відділу заготовки крові Рівненської обласної станції переливання крові; періоду роботи з 22.11.1988 року по 17.07.2014 року на посаді медичної сестри здоровпункту, медпункту та лікарського пункту медичного обслуговування Рівненського заводу високовольтної апаратури (на даний час ТОВ "Високовольтний Союз РЗВА").

Із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої на прізвище ОСОБА_3 вбачається, що вона працювала: 01.09.1988 по 16.11.1988 - прийнята у відділення заготовки крові на посаду лаборанта Рівненської обласної станції переливання крові; 22.11.1988 по 26.01.1995 - прийнята в Рівненській міській поліклініці дільничною медсестрою терапевтичного кабінету цехової дільниці ВАТ «РЗТА».

Згідно наказу №111-К від 26.01.1995 позивачка звільнена з посади по переводу в штат ВАТ «РЗВА»; 27.01.1995 по 17.07.2014 - прийнята по переводу в здравпункт ВАТ «РЗВА» на посаду медсестри.

17.07.2014 року позивачка була звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі наказу №469-к від 17.07.2014 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що виникли між сторонами колегія суддів зазначає слідуюче.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, зокрема, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами).

Вказаним Переліком передбачені посади лікарів та середнього медичного персоналу незалежно від найменування посад) у закладах охорони здоров'я.

Згідно з Переліком закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 за №385, пункт охорони здоров'я (здоровпункт) відноситься до амбулаторно - поліклінічних закладів, створюється на підприємствах в установах, організаціях і входить до складу поліклініки або амбулаторії.

Стаття 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2801-XII) передбачає, що безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Заклад охорони здоров'я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.

Таким чином, основним критерієм для зарахування періоду роботи до стажу, який дає право на вислугу років є те чи відноситься відповідна установа до закладів охорони здоров'я.

Тобто, здоровпункт офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

У відповідності до пункту 3 зазначеного Порядку акредитацію закладів, крім фармацевтичних (аптечних) закладів, проводить Головна акредитаційна комісія, а акредитацію фармацевтичних (аптечних) закладів - Головна комісія з акредитації фармацевтичних (аптечних) закладів, що утворюються при МОЗ, та акредитаційні комісії, що утворюються при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділах охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Враховуючи зазначене, період роботи середніх медичних працівників в пункті охорони здоров'я (здоровпункті), який створено на підприємстві в установі, організації зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, при умові, що здоровпункт входить до складу поліклініки або амбулаторії. Якщо ж зазначена умова не дотримана, то до спеціального стажу роботи зараховується весь період роботи середнього медичного персоналу у зазначеному здоровпункті при умові проходження пунктом охорони здоров'я (здоровпунктом) підприємства, установи, організації державної акредитації як закладу охорони здоров'я.

Із наявних в матеріалах страви доказів вбачається, що в період із 31.01.1995 року Позивач працював в здоровпункті ВАТ «РЗВА», який не відносився до закладів охорони здоров'я та не входив в їх структуру. Окрім того, відсутні будь-які відомості, які би підтверджували факт акредитація здоровпункту.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на можливість зарахування стажу роботи до вислуги років за відсутності акредитації медичного закладу, оскільки такий обов'язок покладається на керівника установи протирічить висновками Верховного суду України викладеним в постанові №21-241а13 від 17 вересня 2013 року.

Разом із тим, згідно із ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становить менше 25 років, то права на призначення такого виду пенсії Позивач не має.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню із ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "19" березня 2015 р. скасувати та ухвалити нову постанову

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" травня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33016

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

- ,