Справа № 243/11536/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2015 р. м. Київ К/800/6106/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі №243/11536/13-а за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування протоколу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування протоколу Робочої групи Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради з перевірки правильності встановлення статусу «інваліда війни» від 28.03.2012 року № 02-20/01.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано протокол Робочої групи Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради з перевірки правильності встановлення статусу «інваліда війни» від 28.03.2012 року № 02-20/01.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року, Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області звернулось з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті зазначеного судового рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з травня 2002 року перебуває на обліку в УПСЗН Слов'янської міської ради , як особа, що має статус інваліда війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Протоколом від 28.03.2012 року № 02-20/01 засідання Робочої групи по перевірці, встановлених статусів відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», створеної в УПСЗН Слов'янської міської ради на виконання протокольного доручення Кабінету Міністрів України №10 від 13 лютого 2012 року, прийнято рішення про скасування ОСОБА_4 статусу інваліда війни, як помилково встановленого.

В протоколі УПСЗН посилається на те, що оскільки умови служби в армії не відповідають вимогам ч.1 ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то підстави для застосування ч.2 ст.4 та ст. 7 вказаного Закону відсутні. Відповідач вказував на те, що позивачем не надано документів підтверджуючих особисту участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав, а отримана ним травма пов'язана з виконанням обов'язків військової служби у мирний час на території держави Україна, яка не перебувала у стані бойових дій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що УПСЗН Слов'янської міської ради та створена Робоча група діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Між тим, суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що відповідач безпідставно, з перевищенням своїх повноважень, позбавив ОСОБА_4 статусу інваліда війни.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає передчасними такі висновки суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, виключний перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За змістом частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Отже, за правилами цієї норми проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. А відповідно до частини 1 статті 4 зазначеного Закону, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

З огляду на те, що інвалідність позивача не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, тому позивач не може вважатися інвалідом війни.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що прийняте рішення Робочої групи за протоколом від 28.03.2012 року № 02-20/01 вже було предметом судового розгляду.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року (справа №21-377а13).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке скасоване помилково.

Згідно ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року скасувати, а постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: