Справа № 813/1973/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року № 813/1973/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 1- Мисак О.В.

представника відповідача 2- Лойка Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для його звільнення в оскаржуваному наказі вказуються обставини, що мали місце 05.03.2015 року під час перебування позивача на службі на маршруті патрулювання дороги Львів - Самбір -Ужгород (на в'їзді в Самбірський район). В наказі відповідач зазначає, що позивачем було висунуто вимогу до водія автомобіля «Нісан Терано» про передачу грошових коштів за непритягнення до адміністративної відповідальності. Одночасно, в наказі здійснюється посилання на те, що 05.03.2015 року Самбірською прокуратурою за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №90000002. За результатами розслідування слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області 23.03.2015 року прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України зв'язку із відсутністю в діях інспекторів (в тому числі й позивача) взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в ході розслідування відсутня сукупність необхідних та об'єктивних даних, що б підтверджувала вчинення інспекторами вимагання неправомірної вигоди. Жодних інших доказів вчинення позивачем вимагання неправомірної вигоди або іншого вчинку, що дискредитує звання працівника міліції в оскаржуваному наказі не наведено. Як наслідок відсутні будь - які підстави для висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, зокрема, вимагання неправомірної вимоги. Крім того, зазначає, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2007 року №81 «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу» не стосується позивача, оскільки він до моменту звільнення не обіймав жодної з перелічених в цьому наказі посад.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до позову. Просить позов задовольнити.

Представники відповідачів 1, 2 проти позову заперечили та зазначили, що звільненню ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ передувало проведення службового розслідування, яким встановлено, що капітан міліції ОСОБА_4 та старший сержант міліції ОСОБА_5 скомпрометували авторитет міліції, як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушили обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Закону України "Про міліцію", наказу МВС України від 16.03.2007 №81 та скоїли вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ. Вважають, що позивач звільнений з органів внутрішніх справ у відповідності до вимог Закону України «Про дисциплінарний статут ОВС України», Закону України «Про міліцію», а отже, порушень з сторони ГУМВС України у Львівській області в частині прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 з ОВС не допущено.

В судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечили, з мотивів, наведених у них, просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ та на час звільнення працював на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року №914 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУМВС України у Львівській області" до старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_4 застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №329 о/с "По особовому складу" від 18.05.2015 капітана міліції ОСОБА_4, старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України.

Підставою для прийняття зазначених наказів стало «грубе порушення положень Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, наказу МВС України від 16.03.2007 року №81, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, що проявилось у неналежному виконанні службових обов'язків, вимаганні неправомірної винагороди за не притягнення громадянина до адміністративної відповідальності».

Не погоджуючись із вказаними наказами позивач оскаржив їх до суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.03.2015 №680 «Про призначення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування.

За результатами проведення службового розслідування складено висновок від 23.03.2015, яким встановлено, що 05.03.2015 приблизно о 14:30 водій автомобіля ОСОБА_7, разом з пасажиром ОСОБА_8 на автомобілі «Нісан Терано», без номерних знаків, який використовується БПСМ ОП «Львів» ГУМВС України у Львівській області в зоні АТО, були зупинені в м. Старий Самбір працівниками ДАІ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після встановлення, що водій ОСОБА_7 керує не зареєстрованим в установленому порядку автомобілем, зі слів останнього, капітаном міліції ОСОБА_4 було висунуто вимогу про передачу їм грошових коштів за не притягнення до адміністративної відповідальності. Виконуючи незаконну вимогу працівника міліції, ОСОБА_8 передав останнім грошові кошти в сумі 50 гривень, поклавши їх на переднє пасажирське сидіння (у постанові прокуратури про закриття кримінального провадження зазначено - сидіння водія) службового автомобіля ДАІ «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1, після чого вони були відпущені працівниками ДАІ. У подальшому 05.03.2015 близько 17:00 рух службового автомобіля ДАІ «Тойота Пріус», номерний знак НОМЕР_1 поблизу с.Луки Самбірського району Львівської області було заблоковано членами ГО «Самооборона Самбірщини» та до місця блокування викликано працівників Самбірської міжрайонної прокуратури, яким за даним фактом розпочато кримінальне провадження. Такими своїми діями за висновками службового розслідування капітан міліції ОСОБА_4 та старший сержант міліції ОСОБА_5 скомпрометували авторитет міліції, як правоохоронного органу перед громадянами, чим грубо порушили обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Закону України "Про міліцію", наказу МВС України від 16.03.2007 №81 та скоїли вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Судом також встановлено, що за результатами розслідування у кримінальному провадженні №90000002 від 05.03.2015 слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області 23.03.2015 року прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України зв'язку із відсутністю в діях інспекторів (в тому числі й позивача) взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин), далі - Положення.

Відповідно до п. 64 «є» Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Службовою дисципліною відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України (далі - Присяги).

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом з накладенням дисциплінарних стягнень, види яких визначено ст. 12 Дисциплінарного статуту, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Із матеріалів службового розслідування вбачається, що позивачем скоєно вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Проте, суд звертає увагу, що висновки службового розслідування, які стали підставою для звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, були спростовані досліджуваними судом доказами під час розгляду даної справи.

Так, за результатами розслідування у кримінальному провадженні №90000002 від 05.03.2015 слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області 23.03.2015 року прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України зв'язку із відсутністю в діях інспекторів (в тому числі й позивача) взводу (з ОСП) БПДС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

У вказаній постанові зазначено, що, згідно пояснень свідка ОСОБА_8 він 05.03.2015, підійшовши до патрульного автомобіля, в якому на той час нікого не було, поклав на переднє сидіння водія (а у висновку службового розслідування вказано -- пасажирське сидіння) гроші в сумі 50грн., але при здійсненні працівниками Самбірської міжрайонної прокуратури огляду службового автомобіля Toyota Prius ці грошові кошти виявлені не були.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Крім того, відповідачами під час розгляду справи не надано суду будь-яких переконливих доказів того, що позивачем порушено вимоги в частині дотримання законодавства.

Оскаржуваний наказ містить посилання, що позивачем проігноровано вимоги наказу МВС України від 16.03.2007 року №81.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходив з того, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2007 року №81 "Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмування особового складу" першим заступникам та заступникам Міністра за напрямками координації діяльності у разі скоєння надзвичайних подій за участю особового складу пов'язаних із загибеллю чи пораненням працівників, визначатися щодо необхідності розгляду на засіданні колегії МВС України причин та умов їх скоєння надавати відповідні доручення керівникам структурних підрозділів Міністерства. Пунктом 3.2 якого закріплено, що відповідальність за організацію роботи та здійснення контролю за станом дотримання законності, дисципліни, заходів щодо упередження надзвичайних подій серед особового складу покласти на заступників начальників ГУМВС, УМВС, УМВС по роботі з персоналом.

Доказів які б свідчили про недотримання вимог вказаного наказу ОСОБА_4 представниками відповідача в судовому засіданні не надано, відтак, суд за відсутні дійсного порушення вважає необґрунтованим посилання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на ігнорування вказаного акту.

Положення ст. 12 Дисциплінарного статуту регламентують, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Як зазначено вище, оскаржуваним наказом до позивача застосований найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення з посади, при цьому, відповідач керувався фактом вимагання неправомірної вигоди за не притягнення громадянина до адміністративної відповідальності.

Приписи ч.9 ст.14 Дисциплінарного статуту визначають, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Тобто, один із елементів, що передує накладенню дисциплінарного стягнення є доведена вина працівника по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на нього трудових обов'язків. Провина працівника у вчиненні дисциплінарного проступку має у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Отже, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих роботодавцеві наслідків.

Надаючи правову оцінку виявленим порушенням, в розрізі зазначеного, судом не встановлено фактів щодо неналежного виконання капітаном міліції ОСОБА_4 службових обов'язків, і як наслідок, свідчить про недотримання Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області доведеності вини особи, яка вчинила дисциплінарний проступок.

Крім того, суд зауважує, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, приходимо до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону України "Про державну службу", Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків відноситься: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, несумісного з продовженням служби в органах внутрішніх справ; систематичне поширення компрометуючої органи внутрішніх справ України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Зі змісту постанови про закриття вказаного кримінального провадження вбачається, що в ході розслідування відсутня сукупність необхідних та об'єктивних даних, що б підтверджувала вчинення інспекторами вимагання неправомірної вигоди. Жодних інших доказів вчинення позивачем вимагання неправомірної вигоди або іншого вчинку, що дискредитує звання працівника міліції в оскаржуваному наказі не наведено.

Звільнення позивача з посади на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року №914 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУМВС України у Львівській області" за наслідками проведення службового розслідування на підставі кримінального провадження №90000002 від 05.03.2015 стосовно притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 368 КАС України суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України. Відповідно дост. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до частини 1 статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 5 статті 17 КПК України визначено, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», підлягають звільненню з роботи (служби) особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення лише після набрання законної сили відповідного судового рішення.

23.03.2015 року слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України зв'язку із відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Отже, постанова прокуратури Львівської області спростовує сам факт вчинення проступку, за який було звільнено ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Суд вважає, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року №914 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_4 стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вищенаведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про поверхневий характер службового розслідування, необґрунтованість його висновків (службове рослідування проведено 23.03.2015, в день, коли було закрито кримінальне провадження), а також про необґрунтованість застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Також суд зазначає, що враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, представник відповідача не довів, що рішення про застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ, прийнято з дотриманням всіх вимог передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оскарженого наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та їх задоволення.

За таких обставин скасуванню також підлягає наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №329 о/с "По особовому складу" від 18.05.2015 в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України капітана міліції ОСОБА_4, старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області, оскільки, останній прийнято відповідачем на виконання описаного вище наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Порушене відповідачем право позивача на проходження служби в органах внутрішніх справ підлягає відновленню шляхом поновлення позивача на посаді посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області з наступного робочого дня за днем звільнення, тобто з 19.05.2015., а відтак позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_4 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 765,00 грн., суд зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). У відповідності до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно довідки відповідача, заробітна плата позивача за березень 2015, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати, становила 2672,02 грн, за квітень 2015 - 2544,05грн.

Заробітна плата за період з 01 березня 2015 по 30 квітня 2015, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати становить 5216,10 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 за останні два місяці роботи складає 85,50 грн. (5212,10грн. /61 кількість календарних днів = 85,50 грн.)

З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути 85,50 (розмір середньоденної заробітної плати) х 9 (кількість календарних днів вимушеного прогулу) = 769,50 грн.

Таким чином, суд вважає, що для повного захисту порушеного права Позивача необхідно застосувати вимоги частини другої ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України в частині виплати грошового утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 769,50 грн.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2015 року №914 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БДПС ДАІ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №329 о/с "По особовому складу" від 18.05.2015 в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України капітана міліції ОСОБА_4, старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області.

3. Поновити ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області з 19.05.2015.

4. Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 769,50 грн.

5. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №2 (з обслуговування стаціонарного посту) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС у Львівській області звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський