Справа № 807/692/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2015 рокум. Ужгород№ 807/692/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: Приватне Закарпатське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", представник - Попюк М.І.;

відповідача 1: Відділ державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції, представники - Палей М.М., Крижанівський Я.І.;

відповідача 2: Воловецьке районне управління юстиції Закарпатської області, представники - Палей М.М., Крижанівський Я.І.;

третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Воловецьке дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист", представник - Корпош О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції, Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Воловецьке дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист" про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне Закарпатське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції (далі - відповідач 1), Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області (далі - відповідач 2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Воловецьке дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист" (далі - третя особа, що не заявляє самостійних вимог) про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2013 року реєстраційний номер виконавчого провадження №34882142 та зобов'язання скасувати запис в Єдиному державному реєстрі заборон про арешт майна, що належить на праві власності Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", а саме: Лікувально-оздоровчий комплекс, який розташований в смт. Воловець, вул. Карпатська, 100.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Відповідно до Рішення №19261492 від 11.02.2015 року Державною реєстраційною службою України було відмовлено позивачеві у реєстрації права власності на нерухоме майно, у зв'язку з накладенням арешту на дане майно, згідно до Постанови від 18.02.2013 року. У відповідності до Постанови від 18.02.2013 року арешт майна був проведений в межах примусового виконання виконавчого листа №2а-0770/1267/12 про стягнення з третьої особи заборгованості перед Управлінням Пенсійного фонду України у Воловецькому районі в сумі 12127,17 грн. Однак, власником даного нерухомого майна є позивач, що підтверджується постановою Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2009 року №10/118. Відтак, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача 1 та представники відповідача 2 в судовому засіданні залишили питання щодо задоволення позовних вимог на розсуд суду.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог в судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Державної реєстраційної служби України із заявою від 02.02.2015 року за реєстраційним номером 10016276 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9).

Однак, рішенням Державної реєстраційної служби України від 11.02.2015 року №19261492 було відмовлено позивачеві у державній реєстрації права власності, а саме: приватного адміністративно-спального корпусу, у зв'язку з тим, що було встановлено наявність обтяжень, а саме: арешт нерухомого майна на третю особу, що не заявляє самостійних вимог (а.с. 10).

Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон України №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено поясненнями сторін, у відповідності до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2013 року відповідачем 1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-0770/1267/12 виданого 10.09.2012 року Закарпатським окружним адміністративним судом був накладений арешт на третю особу, що не заявляє самостійних вимог у межах суми звернення стягнення 150000,00 грн. із забороною відчуження будь-якого майна, що належить боржнику (а.с. 8).

Згідно до ч. 1 ст. 52 Закону України №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України №606-XIV у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно до ч. 2 ст. 57 Закону України №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відтак, з вище викладено вбачається, що арешт може бути накладено на майно боржника.

Разом з тим, у відповідності до рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2009 року справа №10/118 було визнано право власності позивача на адміністративно-спальний корпус, що знаходиться в смт. Воловець, Закарпатської області, вул. Карпатська, 100, звільнено його з-під арешту, накладеного на підставі акту опису й арешту майна серії АА №985165 від 16.07.2009 року та скасовано заходи до забезпечення позову, які було вжито ухвалою суду від 25.09.2009 року по справі № 10/118 (а.с. 11-16).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2013 року боржником є третя особа, що не заявляє самостійних вимог та на майно якої накладено арешт із забороною здійснювати його відчуження (а.с. 8).

Про наявність такого арешту позивач дізнався 14.02.2015 року в результаті відмови реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції у реєстрації права власності на вказаний об'єкт за позивачем. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущений.

Однак, згідно рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2009 року справа №10/118 адміністративно-спальний корпус, що знаходиться в смт. Воловець, Закарпатської області, вул. Карпатська, 100 належить на праві власності позивачеві, а не третій особі, що не заявляє самостійних вимог, відтак на нього не може накладатися арешт згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції, Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Воловецьке дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс "Плай" Закарпатського ЗАТ "Закарпаттурист" - задовольнити.

2.Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2013 року, видану відділом Державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції, реєстраційний номер виконавчого провадження №34882142

3.Зобов'язати Воловецьке районне управління юстиції скасувати запис в Єдиному державному реєстрі заборон про арешт майна, що належить на праві власності Приватному Закарпатському обласному акціонерному товариству по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", а саме: Лікувально-оздоровчий комплекс, який розташований в смт. Воловець, вул. Карпатська, 100

4.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 22 травня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 травня 2015 року.