Справа № 2а-221/10/2470
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/57619/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області (правонаступник Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області) на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2013 року у справі № 2а-221/10/2470 за позовом Контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області до Міністерства освіти і науки України, Головного управління освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації, Вищого професійного училища №24 м. Заставна про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року Контрольно-ревізійне управління в Чернівецькій області звернулось з позовом до Міністерства освіти і науки України, Головного управління освіти і науки Чернівецької обласної державної адміністрації, Вищого професійного училища №24 м. Заставна, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути з винних осіб незаконних виплат коштів по заробітній платі до спеціального фонду вищого професійного училища № 24 м. Заставна в сумі 21 373,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.07.2009 р. за результатами ревізії Училищу були направлені вимоги, в п.1.2 яких визначалося забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб, незаконних виплат по заробітній платі директора в сумі 15689,61 грн. та внесків до цільових фондів в сумі 5683,82 гривень. Однак, Училищем не забезпечено виконання вимог в зазначеній частині, при тому, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2013 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, Державна фінансова інспекція в Чернівецькій області звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2013 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 31.03.2009 р. по 30.06.2009 р. працівниками контрольно-ревізійного відділу у Заставнівському та Кіцманському районах Чернівецької області проведено ревізію використання бюджетних коштів, виділених Вищому професійному училищу №24 м. Заставна на підготовку кадрів у професійно-технічних навчальних закладах за 2007-2008 роки, про що складено акт № 78 від 07.07.2009 р.

За результатами ревізії було встановлено, що протягом ревізійного періоду директору Училища нараховано та виплачено надбавки понад встановлені граничні розміри за рахунок коштів спеціального фонду на загальну суму 15689,61 грн., в тому числі за 2007 рік - 5008,36 грн., 2008 рік - 8481,35 грн., за І квартал 2009 року - 2199,90 грн., та відповідно перераховано до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату на суму 5683,82 грн., в тому числі за 2007 рік - 1813,03 грн., 2008 рік - 3070,25 грн. та за І квартал 2009 року - 800,54 грн.

На підставі акту ревізії, відповідно до п.7 ст.10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», листом МКРВ в Кіцманському та Заставнівському районах від 29.07.2009 року № 24-26-13/560, Училищу були направлені вимоги, в п.1.2 яких визначалося забезпечити відшкодування за рахунок винних осіб, незаконних виплат по заробітній платі директора в сумі 15689,61 грн. та внесків до цільових фондів в сумі 5683,82 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що КРУ в Чернівецькій області, як суб'єктом владних повноважень, не доведено протиправності дій службових осіб Вищого професійного училища № 24 м. Заставна щодо незаконного використання коштів зі спеціального фонду училища на виплату заробітної плати в сумі 21373,43 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 7 та 10 статті 10 цього Закону, головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Статтею 15 зазначеного Закону визначено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної ревізії Вищого професійного училища №24 м. Заставна, позивач дійшов висновку про порушення Училищем підпункту «а» п.2 ч.4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» та підпункту 3 пункту 2 постанови КМУ від 30.08.2002 року № 1298, оскільки директору Училища протягом ревізійного періоду нараховано та виплачено надбавки в розмірі 100%, з яких 50% посадового окладу щомісячно за складність, напруженість та високу якість роботи за рахунок бюджетних коштів у межах фонду заробітної плати та 50% посадового окладу за творчі досягнення за рахунок спеціальних коштів. При цьому, граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50% посадового окладу.

Так, наказом Міністра освіти України № 725-К від 20.09.2001 року на посаду директора Вищого професійного училища № 24 м. Заставна було призначено ОСОБА_4, з яким укладено контракт терміном на п'ять років з 24 вересня 2006 року по 23 вересня 2011 року. Цим контрактом директору Вищого професійного училища № 24 м. Заставна передбачена надбавка за складність, напруженість та високу якість роботи у розмірі 50% посадового окладу щомісячно за рахунок бюджетних коштів у межах фонду заробітної плати, а також за творчі досягнення в розмірі 50% посадового окладу щомісячно за рахунок спеціальних коштів.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. №170, відповідно до ст. 21 Кодексу Законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

Відповідно до пункту 13 цього Положення, у контракті може бути передбачено податкові пільги, гарантії та компенсації, не встановлені чинним законодавством, за рахунок коштів роботодавця.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 підпункту «в» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

На виконання зазначеної постанови, Міністерством освіти і науки України видано наказ № 557 від 26.09.2005 р. «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.10.2005 р. за №1130/11410. Згідно з підпунктом 5 пункту 4 цього наказу, преміювання керівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ, їх заступників, установлення їм надбавок і доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Пунктом 15 статті 6 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» визначено, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2009 рік у частині доходів є власні надходження бюджетних установ (у тому числі наукових установ Національної академії наук України і галузевих академій наук), які утримуються за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі орендна плата за користування військовим майном, майном Національної академії наук України і галузевих академій наук та 50 відсотків орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з положеннями статті 51 Закону України «Про професійно-технічну освіту» додатковими джерелами фінансування професійно-технічного навчального закладу є кошти, одержані за: професійну підготовку понад державне замовлення, курсову підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників відповідно до укладених договорів з юридичними та фізичними особами; надання додаткових платних освітніх послуг, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Інші додаткові джерела фінансування професійно-технічного навчального закладу визначені Законом України "Про освіту".

Відповідно до статті 61 Закону України «Про освіту» додатковими джерелами фінансування, серед іншого, є кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Частиною 4 Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти України, Міністерством фінансів України, Міністерством економіки України від 27 жовтня 1997 року N 383/239/131 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 1997 р. за N 596/2400, передбачено, що Кошторис видатків державного навчального закладу, здійснюваних за рахунок тих доходів і прибутків, що їх одержано від надання платних послуг, складається за кожним видом послуг відповідно до Положення про порядок складання єдиного кошторису доходів і видатків бюджетної установи, організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 1997 року N 180 "Про затвердження Положення про порядок складання єдиного кошторису доходів і видатків бюджетної установи, організації" (зі змінами і доповненнями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 1997 року N 471 "Про внесення змін і доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 1997 року N 180 "Про затвердження Положення про порядок складання єдиного кошторису доходів і видатків бюджетної установи, організації").

Доходи, одержані від надання платних послуг, спрямовуються на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням цих послуг, сплату податків, обов'язкових до чинного законодавства внесків, відрахувань, зборів, платежів.

Прибуток, що залишається в розпорядженні державного навчального закладу, спрямовується на покриття перевищення загальної суми видатків закладу над встановленими обсягами бюджетних асигнувань.

При цьому суми прибутку повинні спрямовуватись в першу чергу на покриття потреби в коштах на заробітну плату працівників (з нарахуваннями), матеріальне забезпечення учнів та студентів з числа дітей-сиріт і дітей, які залишились без піклування батьків, виплату стипендії, харчування в порядку державного забезпечення відповідних визначених законом категорій учнів або студентів, оплату витрат, пов'язаних з господарським утриманням закладу, інші невідкладні витрати закладу в цілому.

Пунктом 2 частини 2 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 р. №659, встановлено, що власні надходження бюджетних установ поділяються на дві групи: перша - плата за послуги, що надаються бюджетними установами.

Цю групу утворюють надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законами та нормативно-правовими актами. Такі надходження мають постійний характер і обов'язково плануються у бюджеті.

Перша група поділяється на такі підгрупи, зокрема: 1) плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх функціональними повноваженнями, тобто це кошти, які надійшли бюджетним установам як плата за послуги, надання яких пов'язане з виконанням основних функцій та завдань бюджетних установ, а також за послуги із створення умов для початку реалізації інфраструктурних проектів; 2) надходження бюджетних установ від господарської та/або виробничої діяльності. До цієї підгрупи відносяться кошти, які отримують бюджетні установи від господарсько-виробничої діяльності допоміжних, навчально-допоміжних підприємств, господарств, майстерень, тощо; квартирна плата та плата за гуртожиток; від працевикористання засуджених; відрахування від заробітку або іншого доходу засуджених за харчування, речове майно, комунально-побутові та інші надані йому послуги тощо.

У разі створення для провадження господарської діяльності госпрозрахункових підрозділів, які мають статус юридичної особи, їх доходи та видатки не є власними надходженнями бюджетної установи і не включаються до спеціального фонду бюджету.

Проаналізувавши вище зазначені правові норми, судова колегія дійшла до висновку, що преміювання керівників закладів освіти здійснюється у відповідності до умов контракту, у межах наявних коштів на оплату праці, у тому числі за рахунок коштів спеціального фонду. При цьому, спеціальний фонд формується за рахунок власних надходжень установи.

Так, ВПУ №24 м. Заставна готує кадри для сільського господарства, має у користуванні 100 га землі, на яких вирощується сільськогосподарська продукція.

Як вбачається з акту ревізії та підтверджено матеріалами справи, на спеціальний рахунок ВПУ № 24 міста Заставна надходили кошти за реалізацію сільгосппродукції, надані училищем послуги тощо, що підтверджується виписками з рахунку. Тобто, ці кошти є додатковими джерелами фінансування Училища від його господарської діяльності, що не заборонено законодавством.

Із вказаного рахунку здійснювалася виплата надбавки директору Училища за творчі досягнення, що також підтверджується копіями виписок банку, платіжними дорученнями та списками працівників на видачу заробітної плати.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій Училища щодо нарахування та виплати директору надбавки за творчі досягнення в розмірі 50% посадового окладу за рахунок коштів спеціального фонду.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області відхилити, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: