Справа № 810/837/13-а
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ К/800/56207/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 810/837/13-а за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Кагарликтепломережа" до Кагарлицького відділення Миронівської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство Київської обласної ради "Кагарликтепломережа" (далі - КП "Кагарликтепломережа") звернулось в суд з позовом до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (правонаступник Кагарлицького відділення Миронівської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби) (далі - ОДПІ) в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 серпня 2012 року № , зобов'язати Кагарлицьке відділення Миронівської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області відобразити у даних картки особового рахунку КП "Кагарликтепломережа" сплату податкових зобов'язань відповідно до призначень платежів, вказаних у платіжних дорученнях.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, адміністративний позов задоволено.

В касаційній скарзі ОДПІ посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати КП "Кагарликтепломережа" узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість до бюджету, за результатами якої складено акт від 31 серпня 2012 року № 390/16-00/20622074 (далі - Акт).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ (далі - Закон №2181-ІІІ) та пункту 203.2 статті 203 розділу 2 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Разом з тим, відповідачем змінено призначення платежів КП "Кагарликтепломережа" з податку на додану вартість за жовтень - грудень 2010 року, січень - червень, листопад, грудень 2011 року, січень - серпень 2012 року в загальній сумі 645 153,91 грн. та використано їх для погашення зобов'язань по деклараціям з податку на додану вартість за листопад 2009 року - вересень 2011 року.

На підставі вищенаведеного Акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 31 серпня 2012 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 129 030,78 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов'язань в розмірі 645 153,91 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Спірні правовідносини до 01 січня 2011 року визначались Законом №2181-ІІІ, а після - ПК України.

Так, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону №2181-ІІІ, податковий борг (недоїмка) це податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.

За змістом підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 вищевказаного Закону, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені статтею 5 вказаного Закону, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону №2181-ІІІ, активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-III встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

У відповідності до підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону 2181-III при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання. Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, який було самостійно визначено платником податків у платіжних доручення під час виконання ним свого обов'язку при сплаті сум податкових зобов'язань з відповідного податку, та направляти суми на погашення податкового боргу за інший податковий період.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подано до Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області податкові декларації з податку на додану вартість за листопад 2009 року - листопад 2010 року та проведено розрахунки за поданими деклараціями у строки встановлені підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті Закону № 2181-III, що підтверджується платіжними дорученнями, які містять інформацію стосовно призначень платежів та не можуть бути змінені рішенням отримувача коштів.

При цьому, згідно даних облікової картки КП "Кагарликтепломережа", кошти сплачені позивачем згідно вказаних вище платіжних доручень, були перераховані в рахунок погашення податкового боргу платника податків за минулі податкові періоди у порядку календарної черговості його виникнення без повідомлення та згоди позивача.

В результаті чого, на наступний день після закінчення граничного терміну сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість за листопад 2009 року - листопад 2010 року у позивача виникла заборгованість з податку на додану вартість у сумі 309 644,91 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, що на момент нарахування і сплати позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість за листопад 2009 року - листопад 2010 року відповідач був позбавлений права самостійно змінювати призначення платежу, визначене платником податків в платіжних дорученнях, зокрема, з метою погашення податкового боргу, та змінювати період, за який сплачується податкове зобов'язання.

Разом з тим, стосовно зміни призначення платежів КП "Кагарликтепломережа" за 2011, 2012 роки в загальній сумі 335 509,00 грн. на погашення зобов'язань по деклараціям за грудень 2010 року, січень-вересень 2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені правовідносини з 01 січня 2011 року регулюються ПК України.

Так, відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пунктом 131.2 статті 132 ПК України, при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган державної податкової служби самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку, що на момент реалізації позивачем права на сплату податку на додану вартість за зобов`язаннями, які виникли у 2011, 2012 роках, дії податкового органу по зміні призначення платежу та зарахування коштів в рахунок погашення податкового зобов'язання є правомірними.

Водночас, судами встановлено, що позивачу неправильно визначено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2009 року - листопад 2010 року, у зв'язку з чим безпідставно перераховано на погашення податкового боргу указаних періодів кошти у сумі 309 644,91 грн.

Так фактично залишок несвоєчасно сплаченого податкового зобов'язання становить 335 509,00 грн., а відповідно відповідач міг лише змінити призначення платежів за 2011, 2012 роки у сумі, достатній для погашення такого зобов'язання.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2012 року № в частині застосованої штрафної санкції у сумі 61 928,98 грн.

Згідно з частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 810/837/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: