Справа № 804/5606/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 р. Справа № 804/5606/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за за участю: представники позивача - Артем О.В., Концевий С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Еней 2005» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним дій,-
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та необґрунтованість висновків акту № 172/2204/30272853 від 15.04.2015 року про порушення ПП «Еней 2005» вимог п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що встановлено без урахування фактичних обставин справи та в порушення приписів податкового законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Правом на подання клопотань чи письмових заперечень не скористався.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявності підстав для його задоволення.
Судом встановлено, що Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Дніпропетровська ОДПІ, відповідач) в період з 01.04.2015 року по 07.04.2015 року, відповідно до п.п. 78.1.1, п. 78.1.4 п. 78.1, ст. 78, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, на виконання наказу ДФС від 05.09.2014р. №110 «Про організацію комплексного відпрацювання податкових ризиків з ПДВ» та на підставі наказу Дніпропетровської ОДПІ від 30.03.2015року року №196, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Еней 2005» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарської діяльності за листопад 2014 року.
Вказаною перевіркою встановлено порушення вимог п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Лакі Прайм» на суму 530 037,9 грн., та завищення податкових зобов'язань з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Газові Технології» на суму 90 106,0 грн. та з ТОВ «Газкомплект» на суму 439 931,0 грн. в листопаді 2014 року в частині придбання маркетингових послуг.
За результатами перевірки податковим органом був складений акт № 172/2204/30272853 від 15.04.2015 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Еней 2005» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарської діяльності за листопад 2014 року».
Підтвердження прийняття відповідачем, на підставі зазначеного акту податкових повідомлень-рішень, в матеріалах справи відсутнє.
Суд вважає, що дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та висновки акту № 172/2204/30272853 від 15.04.2015 року про порушення ПП «Еней 2005» вимог п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є протиправними та безпідставними, які не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Пунктом 75.1.2. ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
З акту № 172/2204/30272853 від 15.04.2015 року вбачається, що фактично перевірка позивача була невиїзною та проведена відповідно до п.п. 78.1.1., 78.1.4. п. 78.1. ст.78 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.п. 78.1.1., 78.1.4. п. 78.1. ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно п. 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, відповідно до змісту акту перевірки (на стор. 1 Акту) перевіряючим зазначено, що відбулась невиїзна перевірка, яка здійснювалась у приміщенні Дніпропетровської ОДПІ з відома директора підприємства.
Підставою для проведення перевірки позивача зазначено Наказ Дніпропетровської ОДПІ № 196 від 30.03.2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства ПП «Еней 2005».
В акті зазначається, що директор підприємства позивача отримав 17.01.2015 року направлення на перевірку від 01.03.2015р. та копію Наказу № 196 від 30.03.2015 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства ПП «Еней 2005», видані 30.03.2015 року, тобто, майже за 2,5 місяці до їх винесення.
Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позивачем отримано направлення на перевірку, Наказ № 196 від 30.03.2015 року та копію акту перевірки лише 21.04.2015р. в приміщенні Дніпропетровської ОДПІ.
Також, з матеріалі справи вбачається, що Дніпропетровською ОДПІ директору ПП «Еней 2005» було направлено запит від 23.01.2015р. № 1049/10/04-17-15-01 щодо надання пояснень та їх документальних підтверджень стосовно формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за період листопад 2014 року з контрагентом ТОВ «Лакі Прайм» (код 38952580).
З акту перевірки вбачається, що для проведення перевірки своєчасності відображення в обліку та звітності операцій по господарським відносинам з платниками податків за листопад 2014 року ПП «Еней 2005» (код 30272853) на запит Дніпропетровської ОДПІ надано наступні паперові носії бухгалтерських та первинних документів: договір купівлі-продажу; договір про надання послуг; податкові та видаткові накладні; ВМД; CMR; контракт з нерезидентом України; інвойс; та інші первинні документи, на які йдеться посилання в цій довідці.
Які саме документи на запит відповідача не були надані, що стало підставою для призначення перевірки в акті Дніпропетровської ОДПІ не зазначено.
Таким чином, суд вважає, що посадовою особою відповідача проведено позапланову невиїзну перевірку позивача протиправно, не маючи на те законних повноважень, та всупереч норм Податкового кодексу України.
Відповідно до змісту акту перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються на доводах щодо:
1) обізнаності ТОВ «Газові Технології» та ТОВ «Газкомплект» щодо учасників
ринку даного сегменту, що (на думку відповідача) підтверджує спрямованість їх діяльності на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди;
2) відсутність у позивача права на податковий кредит у зв'язку відсутністю
придбання послуг з метою їх використання у господарській діяльності за господарськими операціями між ТОВ «Лакі Прайм» та ПП «Еней 2005».
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на час господарських взаємовідносин).
За приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Судом встановлено, що у листопаді 2014 року ПП «Еней 2005» (код 30272853) було придбано імпортний товар у Global-Technik (Угорщина).
До перевірки позивачем надано контракт від 26.05.2014 року №GT/EN - 05/14 Продавець - Global-Technik зобов'язується поставляти товар на територію України (запчастини до котлів центрального опалення), а ПП «Еней 2005» - покупець, зобов'язується поставити товар на територію України, а ТОВ «Еней 2005» - покупець зобов'язується прийняти та сплатити за товар.
Товар придбаний у Global-Technik був реалізовано ТОВ «Газкомплект» та ТОВ «Газові Технології».
Так, між ТОВ «Газкомплект» (покупець) та ТОВ «Еней 2005» (продавець) 30.05.2014 року укладеного договір купівлі-продажу №1, за умовами якого продавець зобов'язується поставити (запчастини до котлів центрального опалення), а покупець прийняти та оплатити товар.
Фінансово-господарські операції з придбання товару оформлені видатковими накладними на товар №1, №2, №3, №4 від 10.11.2014 року, виписаними продавцем та податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.
Фінансово-господарські операції з придбання товару оформлені видатковими накладними на товар №5, №6, №7 від 10.11.2014 року, виписаними продавцем та податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.
Також, 03.11.2014 року між ПП «Еней 2005» (замовник) та ТОВ «Лакі Прайм» (виконавець) було укладено Договір про надання послуг № 11, відповідно до якого виконавець надає замовнику маркетингові послуги, а замовник зобов'язаний прийняти їх за актами приймання-передачі та оплатити їх вартість.
Відповідно до завдання (Доповнення № 1 від 03.11.2014 року до Договору) сторони визначили вид та обсяг маркетингових послуг. Відповідно до завдання Виконавець зобов'язався надати комплексне рекламно-маркетингове обслуговування щодо просування товару Замовника на ринку за рахунок його масового рекламування.
Послуги виконавцем були надані замовником у повному обсязі, у спосіб та строки, передбачені п.п. 1.4.4., 1.5.3 завдання до Договору, про що Виконавцем складено звіти про надані послуги, акти приймання-здачі виконаних послуг та податкові накладні.
Перелічені документи були надані податковому органу на запит, що надійшов до видання наказу про призначення перевірки та її проведення.
За таких обставин, висновки про існування у платника податків порушень законодавства з питань оподаткування, не відповідають дійсності та суперечать законодавству з питань оподаткування.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповід альність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів вбачається, що укладені ПП «Еней 2005» правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.
Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином (фіктивний правочин). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.12.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Слід зазначити, що згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюги яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагенти позивача ТОВ «Лакі Прайм», ТОВ «Газкомплект» та ТОВ «Газові Технології» були зареєстровані як юридичні особи.
Також, відповідач прийшов до висновку про завищення податкового зобов'язання з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Газкомплект» та ТОВ «Газові Технології» на підставі обізнаності останніх щодо учасників даного сегменту ринку, оскільки купуючи товар вони отримували від продавця сертифікат виробника, а отже, їх діяльність спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентом-посередником (позивачем), який не виконував своїх податкових зобов'язань та порушував приписи господарського і цивільного законодавства.
Проте, такий висновок не ґрунтується на належних доказах та не підтверджується фактичними обставинами справи.
Відповідно до п.п. 5,6 розділу 1 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого Наказом ДПАУ № 984 від 22.12.2010 року, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пунктом 5.2 розділу 2 Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. У разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.
При цьому, зміст акту перевірки не містить в собі жодних посилань на первинні документи, які б вказували на можливі порушення законодавства, так само не містить і перелік відсутніх документів, які б могли підтвердити факт порушення. Окрім того, будь-яких дефектів первинних документів, складених між позивачем та його контрагентами-покупцями не виявлено, що в свою чергу свідчить про відсутність фактів порушення податкового законодавства.
Відповідач в акті перевірки не наводить об'єктивних підстав для визнання господарських операцій між позивачем та його контрагентами-покупцями такими, що спрямовані на отримання податкової вигоди.
Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
При укладанні та виконанні договорів поставки товару з контрагентами-покупця: Позивачем було дотримано вимог даного пункту, що не заперечується і відповідачем.
Посилання ж відповідача на обізнаність контрагентів-покупців щодо учасників ринку (щодо позивача та виробника товару) не може бути беззаперечним та обґрунтованим доказом завищення позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за вересень 2014 року за господарськими зобов'язаннями з ТОВ «Газкомплект» та ТОВ «Газові Технології».
Так само, відповідачем не зазначається які саме податкові зобов'язання не виконав позивач, та в якому обсязі. Не зазначається і які саме приписи господарського і цивільного законодавства були порушені позивачем (стор. 9 Акту перевірки).
Інформація, що не має реального підтвердження належними доказами не може бути підставою для визнання відсутності факту придбання товарів чи послуг, та свідчити про завищення податкових зобов'язань з ПДВ.
Доводи, викладені в Акті, є лише суб'єктивним припущенням посадової особи відповідача, а отже є порушенням п. 5, 6, розділу 1, п. 5.2 розділу 2 Порядку, ст. 21 ПК України.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товару та виконання контрагентами робіт, отже і правомірне формування податкового кредиту за рахунок сплаченого ПДВ - суд приходить до висновку, що встановлення відповідачем висновків в акті перевірки про порушення ПП «Еней 2005» вимог п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Лакі Прайм» на суму 530 037,9 грн., та завищення податкових зобов'язань з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Газові Технології» на суму 90 106,0 грн. та з ТОВ «Газкомплект» на суму 439 931,0 грн. в листопаді 2014 року в частині придбання маркетингових послу є протиправними.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 73 грн. 08 коп., що підтверджується банківською квитанцією № 0110023 від 22.04.2015р.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Тому, згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір в розмірі 73 грн. 08 коп. присуджується на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного підприємства «Еней 2005» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним дій - задовольнити.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом п'яти днів.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков