Справа № 161/1397/13-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 р. Справа № 876/5525/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про зобов'язання відповідача виплатити їй недоотриману допомогу при народженні третьої дитини ОСОБА_2 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2013 року позо задоволено. Зобов'язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомоги при народженні третьої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначену постанову мотивовано тим, що позивач має право на отримання допомоги при народженні дитини згідно із Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Департаментом соціальної політики Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати та розвивати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 10 Порядку допомога при народжені дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Встановлено, що 23 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача за призначенням допомоги при народженні доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від першого шлюбу у позивача є двоє дітей: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 11 травня 2012 року № 478 встановлено, що ОСОБА_4 станом на час складання акту проживає із своїм батьком - ОСОБА_5.

Посилаючись на п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 та встановивши, що на час складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 11 травня 2012 року № 478 син позивача - ОСОБА_4 проживав з батьком ОСОБА_5, відповідачем було здійснено перерахунок та призначено допомогу як при народженні другої, а не третьої дитини.

З червня 2012 року син ОСОБА_4 проживає з матір'ю, даний факт, зокрема підтверджується довідкою № 325 від 29 листопада 2012 року, виданою Луцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 25, у якій зазначено, що ОСОБА_4 дійсно навчається в 7-Г класі Луцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25.

14 листопада 2012 року позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про перерахунок допомоги при народженні дитини, проте у перерахунку допомоги їй було відмовлено відповіддю від 26 листопада 2012 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновку суду першої інстанції про неправомірність такої відмови відповідачем та зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми.

Згідно п. 10 даного Порядку допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

У п. 11 визначено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: 1) заява одного з батьків (опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці; 2) копія свідоцтва про народження дитини; 3) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану, Особи, що звертаються за призначенням допомоги при народженні другої дитини або наступних дітей, подають також довідку про склад сім'ї та копію свідоцтва про народження кожної дитини, яка враховується при визначенні розміру допомоги.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до п. 13 допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 31 грудня 2007 року надається у розмірі 12240 грн. - на першу дитину, 25000 грн. - на другу дитину, 50000 грн. - на третю і наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні першої дитини в сумі 4800 грн., другої дитини - 4840 грн., третьої та наступної дитини - 5000 грн., решта суми на першу дитину виплачується протягом наступних 12 місяців (620 грн. щомісяця), на другу дитину - 24 місяців (840 грн. щомісяця), на третю і наступну дитину - 36 місяців (1250 грн. щомісяця) рівними частинами.

Розмір та строк виплати допомоги, яка призначається одному з батьків дитини, визначається з урахуванням кількості живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовилась, а також дітей, які передані на виховання іншій особі.

Таким чином, пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» встановлено виключний перелік обставин, на підставі яких при визначенні розміру допомоги при народженні дитини не враховуються раніше народженні, а саме не враховуються діти від виховання яких особа, якій призначається допомога (її чоловік, дружина) відмовилась, а також діти, які передані на виховання іншій особі, та повнолітня дочки (повнолітній син) чоловіка, які не були усиновлені дружиною.

Жодної з зазначених обставин, відносно не врахування раніше народжених ОСОБА_1 дітей при визначенні розміру та строку виплати допомоги при народженні третьої дитини - ОСОБА_2, немає.

Сам факт проживання другої дитини позивача - сина ОСОБА_4, у батька не є підставою для відмови у виплаті позивачу допомоги по народженню третьої дитини, оскільки батьківських прав відносно свого сина вона не позбавлялася, від виховання дитини не відмовлялася, в примусовому порядку дитина в неї не відбиралася та не передавалася на виховання іншій особі, а місце проживання ОСОБА_4 вирішено за спільною згодою батьків, що відповідає вимогам ст. 160 СК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 не було порушено вимог ст. 180 Сімейного кодексу України щодо виконання обов'язку по утримуванню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що відмова Департаменту соціальної політики Луцької міської ради провести перерахунок допомоги при народженні дитини - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2013 року в справі № 161/1397/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей