Справа № 813/2204/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р. Справа № 876/7511/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представників сторін Кожан О.Р., Кінаша В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі за позовом державного підприємства «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Державне підприємство «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» (далі - ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Франківському районі м. Львова) про визнання протиправними дій ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області щодо нарахування пені та скасування податкової вимоги від 05.02.2014 року.

Вважав позивач, що нарахування пені у зв'язку з узгодженням зобов'язання, що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення, є протиправним, так як пеня нараховується у випадках несвоєчасної сплати податкових зобов'язань. Грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням, було сплачено у строк. Крім того, позивач зазначає, що всі донарахування, зроблені за актом перевірки, по якому приймалось рішення, вчинені за порушення, що мали місце до 01.01.2011 року, тобто до набрання Податковим кодексом України законної сили, а у діючому тоді законі не було норм, які би надавали право контролюючому органу нараховувати пеню у разі виявлення заниження суми податкового зобов'язання на суму такого заниження та за весь період заниження. Відповідач провів нарахування на підставі ст. 129 ПК України, яка не діяла на момент виникнення спірних правовідносин, що незаконно та порушує його конституційні права.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.14 року позов задоволений.

ДПІ у Франківському районі м. Львова оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, нарахування і сплати пені і штрафних санкцій був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який встановлював, що коли платник податків до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання та погашає його, пеня не нараховується. Так як платник сплатив зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням, то повинен сплатити і пеню за весь період заниження податкового зобов'язання, яка визначена у податковій вимозі, що винесена вже після узгодження зобов'язання.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Суду пояснила, що суд першої інстанції не з'ясував, що підставою для нарахування пені та винесення податкової вимоги був п.п.129.2.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, де зазначено, що пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, у разі виявлення його заниження за весь період такого заниження.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Суду пояснив, що під час виявлення заниження податкового зобов'язання та винесення податкового повідомлення - рішення контролюючий орган не нарахував пеню за весь період заниження, а отже, права виносити податкову вимогу про сплати пені після узгодження ( сплати ) зобов'язання вже не мав.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова проведена документальна планова виїзна перевірка ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.03.2012 року, за результатами якої складений акт від 12.06.2012 року № 602/22-10/14321570, де встановлені порушення ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України», зокрема пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, а саме, заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 26.06.2011 року № , яким ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 103011,25 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що грошове зобов'язання з податку на додану вартість, визначене податковим повідомленням-рішенням, в розмірі 103011,25 грн, було сплачене позивачем 03.07.12 року - до настання строку його погашення ( 06.07.12 року), що відповідачем не заперечується. Тобто, грошове зобов'язання з податку на додану вартість, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 26.06.2011 року є узгодженим.

ДПІ у Франківському районі м. Львова на підставі ст. 129.1.2 Податкового кодексу України на суму податкового повідомлення рішення нараховано пеню (21102,18 грн. ) на суму заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № від 26.06.2011 року за період заниження з 30.10.2009 року по 06.07.2012 року; сформовано податкову вимогу, яка вручена керівнику підприємства.

Суд першої інстанції, скасовуючи податкову вимогу, виходив з того, що підстав для винесення податкової вимоги не було, оскільки нарахування пені можливе лише у разі несплати узгодженого податкового зобов'язання до дня настання строку його погашення. Тобто, при сплаті зобов'язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв'язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов'язання, як обов'язкової умови для початку нарахування пені. Так як податкове повідомлення-рішення було отримане позивачем 26.06.2012 року, а грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням, було сплачене позивачем до 03.07.2012 року - граничного строку, тобто протягом 10 календарних днів за днем отримання податкового повідомлення-рішення, а отже, пеня не може нараховуватись.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Підпунктом 14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Статтею 129 ПК України визначені порядок нарахування та порядок закінчення нарахування пені.

Згідно із пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Положеннями пункту 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Відповідно до пп. 2.2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1113 від 24.10.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2012 року за №1909/22221 ( далі - Порядок ), податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної у поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки; контролюючий орган, що визначив суми грошового зобов'язання платника податків, не є органом державної податкової служби та надіслав відповідному органу державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру.

Вказані положення ПК України кореспондуються з вищенаведеними положеннями пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки також встановлюють правило, що нарахування пені можливе лише у разі несплати податкового зобов'язання до дня настання строку його погашення. Тобто при сплаті зобов'язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв'язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов'язання як обов'язкової умови для початку нарахування пені.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нормами Податкового кодексу України та Порядку інших підстав, які б надавали органу державної податкової служби право на прийняття податкових вимог, не передбачено.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про підставність винесення податкової вимоги, виходячи із положень ст. 129 ПК України, оскільки узгоджені грошові зобов'язання, визначені позивачу контролюючим органом за податковим повідомленням-рішенням, сплачені платником податків до державного бюджету у повному обсязі та у строк, установлений законом, а значить у податкового органу не було жодних правових підстав для визначення та встановлення ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» такого заходу відповідальності як пеня, яка може бути нарахована за несплату суми грошового зобов'язання у встановлені законодавством строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Однак, відповідач не довів суду обставин, на яких ґрунтуються заперечення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач не довів правомірності свого рішення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов, правильно і повно встановлені обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі № 813/2204/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: Р.В. Кухтей

Т.В. Онишкевич