Справа № 808/7602/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року /10:51/Справа № 808/7602/14 ДО/808/805/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Нестеренко Л.О. суддів Бойченко Ю.П., Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Бабаченко В.С., за участю позивача -ОСОБА_1, представника відповідача - МВС України - Завгороднього В.І., представника відповідача - Краснолиманського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області - Ясинського А.С., представника відповідача - ГУМВС України в Донецькій області - Віціни О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, 3-тя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просить суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України № 1667 о/с від 26.08.2014 в частині його звільнення з органів внутрішніх справ у відповідності з п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу;

04.02.2015 року позивач збільшив свої позовні вимоги та додатково просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України № 879 від 11.08.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині звільнення його з органів внутрішніх справ,

-поновити його, лейтенанта міліції, на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

-стягнути з головного Управління МВС України в Донецькій області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначив, що оскаржувані накази в частині, яка стосується притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є безпідставними та протиправними. Мотиви, через які зазначені накази прийняті, є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що з березня 2006 року сумлінно працював в органах внутрішніх справ, з лютого 2014 - на зазначеній посаді, будь-яких вчинків, дискредитуючих звання працівника міліції, він не скоював. Тому вважає, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а його має бути поновлено на займаній посаді.

В судовому засіданні 24.11.2014 ухвалою суду залучено Краснолиманський міській відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Головне Управління МВС України в Донецькій області до участі по справі в якості відповідача 3 та відповідача 2 відповідно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зокрема зазначивши, що наказ МВС України від 29.07.2014 № 1436 виданий безпідставно, оскільки вчинків, про які йдеться в наказі, позивач не вчиняв. Зазначив, що ані службовими особами МВС України, ані будь-якими іншими службовими особами органів внутрішніх справ за фактом скоєння позивачем вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, службове розслідування, яке повинно передувати прийняттю уповноваженою особою рішення про накладення на працівника органів внутрішніх справ будь-якого дисциплінарного стягнення, не проводилось. Позивач вказав, що чесно та сумлінно виконував свої службові обов'язки, будь-якої участі в заходах, направлених на порушення державної цілісності та конституційного ладу, сприянні незаконним формуванням, не приймав, поглядів так званих «ДНР» та «ЛНР» не поділяв, жодних дискредитуючи проступків не вчиняв, завжди був вірним Присязі працівника органів внутрішніх справ України, ніколи не мав зв'язків з сепаратистсько-налаштованими громадянами. Також позивач зазначив, що фактично виконував покладені на нього обов'язки до дня його звільнення з міліції. З наведених підстав вважає оскаржувані накази неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечує, зазначає, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ стали висновки службового розслідування, відповідно до яких було встановлено факт активної співпраці, зокрема, ОСОБА_1, з ополченцями ДНР. Тим самим позивачем були порушені ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5, 7, ст.10 Закону України «Про міліцію» та Присяга працівника органів внутрішніх справ України. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач 2 проти задоволення позову також заперечив, зазначив, що причини і підстави звільнення позивача визначені у висновку службового розслідування від 11.08.2014 року, будь-якою іншою інформацією не володіє, матеріали службового розслідування не надходили. Просить у позові позивачу відмовити в повному обсязі.

Відповідач 3 проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні. Також просить суд відмовити ОСОБА_1 у його позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з березня 2006 року працював в органах внутрішніх справ, з лютого 2014 року його було призначено на посаду старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області, має спеціальне звання - лейтенант міліції.

Наказом Міністра внутрішніх справ України № 807 від 11.08.2014 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, створено комісію, якій доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За результатами проведення службового розслідування 11.08.2014 складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З даного висновку вбачається, що ряд працівників ГУМВС України в Донецькій області свідомо стали на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяння та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території України. Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з іншими працівниками міліції активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавали їм допомогу, в тому числі, і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають у м. Красний Лиман та Краснолиманському районі, у зв»язку з чим вважали би звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 66 /за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі зазначених висновків службового розслідування відповідачем 1 було прийнято наказ № 879 від 11.08.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», згідно з яким за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 /за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

26.08.2014 року відповідачем 1 було прийнято наказ № 1667 по особовому складу, згідно з яким лейтенант міліції ОСОБА_1, старший уповноважений карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області був звільнений з органів внутрішніх справ у запас / із поставленням на військовий облік/ за п. 66 /за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу/ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як вбачається з пояснень відповідача 3, проти яких не заперечує позивач, із зазначеним наказом позивач був ознайомлений 06.10.2014 року, а з наказом № 879 від 11.08.2014 року та матеріалами службової перевірки до теперішнього часу не був ознайомлений.

Вважаючи протиправними зазначені вище накази № 879 від 11.08.2014 року № 1667 о/с від 26.08.2014 року в частині, що стосується його звільнення з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Відповідно до п.66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як зазначено в наказі від 11.08.2014 № 879, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ здійснено на підставі ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію», у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ; мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Відповідно до положень ст.1 Дисциплінарного статуту поняттям службова дисципліна охоплюється дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни визнається дисциплінарним проступком.

Аналізуючи викладене, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила службову дисципліну та скоїла дисциплінарний проступок.

Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України (далі - Висновок службового розслідування). Зміст Висновку службового розслідування в частині, що стосується позивача, був викладений вище.

Суд звертає увагу, що наказ про призначення та проведення службового розслідування № 807, Висновок службового розслідування, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 879, складені та винесені в один день - 11.08.2014.

Суд критично оцінює можливість призначення, проведення службового розслідування, складання Висновку службового розслідування та вирішення питання про звільнення особи за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом досліджено Висновок службового розслідування.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів, викладених у Висновку службового розслідування стосовно скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ.

Разом з тим, суд неодноразово витребував у відповідача 1 такі докази, зокрема, матеріали проведення службового розслідування стосовно позивача, проте, суду ці докази не надані, представник відповідача 1 повідомив суд, що йому, як представнику МВС України, матеріали службового розслідування за фактом перевірки працівників Краснолиманського МВ надіслано не було, тому надати їх не має можливості.

З вищевикладеного вбачається, що судом вживались всі необхідні і достатні заходи для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Відповідачем 1 проігноровано обов'язок подання суду всіх наявних у нього документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі, не зазначено про поважність причини не надання доказів для підтвердження обставин, на які він посилається, а відтак на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України суд вирішує справу на основі наявних в ній доказів.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки проведеного службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014 року, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідження обґрунтованості цих висновків.

Так, в основу висновку про скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ, покладено факт встановлення того, що позивач активно співпрацював з ополченцями ДНР, надавав їм допомогу, в тому числі, і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції, так і громадян, які мешкають у м. Красний Лиман та Краснолиманському районі. З яких джерел була встановлена зазначена інформація / офіційних чи анонімних/ щодо позивача, у висновку службового розслідування не зазначено.

Суд зазначає, що заяви, інформація та повідомлення осіб без зазначення авторства, є анонімними. Відомості, встановлені в результаті отримання такої інформація, можуть бути використані як докази певних обставин лише після їх попередньої ретельної перевірки. Сама по собі анонімна інформація в жодному разі не може вважатись самостійним належним доказом існування тих чи інших обставин.

Відповідачами не надано пояснень та відповідних доказів, які б підтверджували які саме дії та коли вчинені позивачем, що могли б свідчити про активну співпрацю позивача з ополченцями ДНР, не наведено жодних фактів з даного приводу.

Отже, викладена у Висновку службового розслідування інформація щодо скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак, висновок щодо наявності підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідно до п.66 Положення, є необґрунтованим.

Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, суд вважає, що оскаржувані накази в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

За таких обставин, враховуючи приписи п. 24 Положення, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме - з 11.08.2014 року /день звільнення з посади/ по 21.04.2015 року /день судового розгляду справи/.

При цьому суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ. Так, відповідно до переліку № 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ» (зі змінами та доповненнями) поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції начальника ГУМСВ України в Донецькій області.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі - Порядок № 100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки Краснолиманського МВ УМВС України в Донецькій області від 04.03.2015 року № 10 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 85,53 грн., середньомісячне - 2617 гр. 13 коп., кількість днів вимушеного прогулу станом на 21.04.2015 становить 251 день.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 85, 53 грн. * 251 робочих днів = 21468 гр.03 коп.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень пп.1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Крамснолиманському МВ, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 3.

За приписами ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2617 гр. 13 коп. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України № 879 від 11.08.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області», в частині звільнення лейтенанта міліції, старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України №1667 о/с від 26.08.2014, в частині звільнення звільнення лейтенанта міліції, старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік).

Поновити лейтенанта міліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, з 11.08.2014 року.

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.08.2014 по 21.04.2015 у розмірі 21468 гр. 03 коп.

Постанова суду в частині поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та в частині стягнення з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2617 гр. 13 коп. - підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноваженьповідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л.О. Нестеренко

Суддя Ю.П. Бойченко

Суддя М.О. Семененко