Справа № 817/129/15
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/129/15

18 травня 2015 року м. Рівне
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Кравчук Т.О., при секретарі судового засідання Цвіркун О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Юхименко Т.В., Кучера О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу
в с т а н о в и в:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про (з урахуванням збільшення позовних вимог):

скасування податкового повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" на 31801,00 грн., з яких: 21201,00 грн. - за основним платежем; 10600,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

скасування податкового повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на 247444,95 грн., з яких: 164623,30 грн. - за основним платежем; 82821,65 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 року, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2368,15 грн.

скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року №Ф- на суму 47363,04 грн.

винесення окремої ухвали суду, в якій: визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення відсутності поставок товарів між ФОП ОСОБА_5 та постачальником ТЗОВ «НК Артеміда Трейд» і відповідно зняття із валових витрат 205643,33 грн. та податкового кредиту з ПДВ у сумі 41128,67 грн. та встановлення відсутності поставок товарів між ФОП ОСОБА_5 та ТЗОВ «Донспецпром» і відповідно встановленого завищення податкових зобов'язань в сумі 54097,00 грн.; визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення відсутності ведення книги обліку доходів та витрат за 2013 рік; визнати неправомірними дії відповідача щодо не взяття до уваги та не відображення в додатку 2 до Акту перевірки (перелік витрат) витрати, які понесені ФОП ОСОБА_5 в 2012 році у зв'язку із доходами, отриманими в 2013 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом протиправно не враховано при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності суми витрат на послуги та запчастини придбаних позивачем протягом звітного періоду для технічного обслуговування транспортних засобів, що використовуються позивачем у власній господарській діяльності. Як вказав позивач, відповідач неправомірно зменшив суму витрат на технічне обслуговування транспортних засобів, протиправно збільшивши суму оподатковуваного доходу та донарахувавши суму податку з доходів фізичних осіб. При цьому позивач зазначив, що відповідачу при проведенні перевірки надавались всі первинні документи, що стосуються придбання даних запчастин, а обґрунтування відповідача про те, що накладні на отримання запчастин та акти надання послуг на технічне обслуговування транспортних засобів не надавались для перевірки є неправомірним. Також, як вказав позивач, відповідач неправомірно зменшив суму витрат з придбання бітуму та мазуту, які в подальшому були реалізовані покупцям, що підтверджується первинними документами і також на обгрунтування неправомірності не взяття відповідачем до витрат вищевказаних видатків позивачем додано додаток 2 до акту перевірки, який був наданий позивачу відповідачем і в якому відсутні вищевказані витрати при перевірці. Крім того, позивач вказа про те, що відповідачем неправомірно було встановлено відсутність книги обліку доходів та витрат за 2013 рік, оскільки така книга велась позивачем, вона прошнурована, пронумерована, скріплена печаткою та присвоєно реєстраційний номер Здолбунівської ОДПІ, також позивач вказує, що не взяття до уваги відповідачем при здійсненні перевірки книги обліку доходів та витрат зумовило безпідставне заниження сум витрат позивача за 2013 рік і відтак збільшення оподатковуваного доходу. Оскільки відповідач безпідставно збільшив позивачу суму чистого доходу, позивач стверджує про протиправне збільшення суми єдиного внеску, базою нарахування якого слугував неправомірно збільшений відповідачем оподатковуваний дохід позивача і, як наслідок, протиправне застосування суми штрафної санкції за несвоєчасне нарахування та сплату єдиного внеску. Крім того, позивач зазначив, що відповідач протиправно нарахував суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму податкового кредиту, сформованого за результатом придбання товарів, а також запчастин до вантажних автомобілів протягом періоду їх використання у господарській діяльності. З таких підстав просив суд позов задовольнити та скасувати спірні рішення відповідача. У відповідності до вищевказаних порушень, позивач також просив винести окрему ухвалу про визнання дій відповідача неправомірними.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначив, що позивачем не було подано під час перевірки усіх первинних документів, які підтверджують а бо спростовують висновки викладені в акті перевірки, а тому оспорюванні рішення вважає прийнятті правомірно.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Крім того, вказав, що додані до позовної заяви суду документи не можуть вважатися доказом оскільки були відсутні під час здійснення перевірки, а тому просив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 взятий на податковий облік в ДПІ у Здолбунівському районі 14.04.1998 року, як платник ЄСВ взятий на облік 30.12.1999 року за № 1, платником ПДВ зареєстрований 09.11.1998 року.

Згідно з реєстраційними даними основними видами господарської діяльності позивача є оптова торгівля будматеріалами, а саме бітум і мазут (КВЕД 46.90) та оптова торгівля паливом і подібними продуктами (КВЕД 46.71).

В грудні 2014 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року (акт перевірки від 05.12.2014 року №1485/17-НОМЕР_1).

За результатами перевірки, посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем:

За результатами перевірки, посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем:

У ході перевірки податковим органом встановлені наступні порушення податкового законодавства:

- незабезпечення зберігання первинних документів, книги обліку доходів та витрат.;

- п.138.2, п.138.4, ст..138, п.164.3, ст..164, п.167.1, ст..167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, ст..177 Податкового кодексу України, а саме заниження оподатковуваного доходу по податку на доходи фізичних осіб в сумі 968372,33 грн. і донарахувань за результатами перевірки суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на суму 164623,30 грн.;

- п. 2, ч.1, ст.7, ч.11 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на суму 47363,04 грн.;

- п.198.3 ст.198, п.198.6, ст..198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, а саме завищення податкового кредиту на 21201,16 грн.;

- нікчемність поставок з контрагентами ТЗОВ «НК Артеміда Трейд» (постачальник) та ТЗОВ «Донспецпром» (покупець).

За результатами перевірки позивача Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" на 31801,00 грн., з яких: 21201,00 грн. - за основним платежем; 10600,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на 247444,95 грн., з яких: 164623,30 грн. - за основним платежем; 82821,65 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 року, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2368,15 грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року №Ф- на суму 47363,04 грн.

Вказані рішення прийняті відповідачем на основі висновків про відсутність первинних документів щодо витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, та неправомірність віднесення до складу таких витрат видатків на придбання запчастин до транспортних засобів, що використовуються позивачем у господарській діяльності та придбаних товарів (мазут і бітум), які в подальшому були продані покупцям, оскільки первинні документи щодо таких витрат не були надані позивачем під час перевірки, а були надані тільки до суду, в результаті чого податковим органом збільшено суму чистого доходу позивача за відповідний період, з якого нараховано суму єдиного внеску та застосовано штрафні санкції за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, а також донараховано податок на додану вартість.

Не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Як встановлено судом за перевіряємий період позивач придбавав запчастини та послуги з технічного обслуговування транспортних засобів у контрагентів а також придбавав та реалізовував бітум відповідним покупцям та відносив їх вартість до складу витрат.

В підтвердження придбання запчастин та послуг з технічного обслуговування транспортних засобів та віднесення їх вартості до складу витрат, а також в підтвердження придбання бітуму та його реалізацію покупцям позивач надав суду наступні документами, які були дослідженими у ході судового розгляду: видаткова накладна ПРАТ «Рівнеавтошляхбуд» №136 від 16.11.2012 р. на суму 210762,00 грн.; довіреність №690 від 16.11.2012 р.; податкова накладна № 7 від 16.11.2012 р.; видаткова накладна ТЗОВ «Бітекс», РН-01110 від 31.10.2012 р. на суму 189946,00 грн.;податкова накладна № 176 від 31.10.2012 р.; видаткова накладна ТОВ «Кратос», № РН-0000109 від 18.09.2012 р. на суму 152280,00 грн.; податкова накладна № 19 від 18.09.2012 р.;видаткова накладна ТЗОВ «Бітекс», РН-00841 від 13.09.2012 р. на суму 433362,24 грн.;податкова накладна № 92 від 13.09.2012 р.; рахунок-фактура № СФ-0272 від 13.09.2012 р.;видаткова накладна ПАТ «Хмельницьке шляхово-будівельне управління-56», РН-0000116 від 01.10.2012 р. на суму 226160,00 грн.;податкова накладна № 3 від 01.10.2012 р.; довіреність № 293 від 28.09.2012 р.; видаткова накладна ТЗОВ «Родомир плюс», № 30/09 від 20.09.2012 р. на суму 205600,10 грн.; податкова накладна № 22 від 30.09.2012 р.; видаткова накладна ТОВ «Кратос» № РН-0000097 від 08.09.2012 р. на суму 202818,00 грн.;акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 08.09.2012 р.; довіреність № 41 від 08.09.2012 р.; податкова накладна № 7 від 08.09.2012 р.; видаткова накладна ТЗОВ «Бітекс», РН-00813 від 08.09.2012 р. на суму 183063,00 грн; податкова накладна № 62 від 08.09.2012 р.;видаткова накладна ПРАТ «Рівнеавтошляхбуд», №РН-0000144 від 07.12.2012 р. на суму 187056,00 грн.; довіреність № 750 від 07.12.2012 р.; акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 07.12.2012 р.;податкова накладна № 2 від 07.12.2012 р.; видаткова накладна ТЗОВ «РА СІТІ ГРУП», №РН-0000610 від 29.11.2012 р. на суму 158478,00 грн.; податкова накладна № 12 від 29.11.2012 р.;видаткова накладна ТОВ «Кратос», № РН-0000126 від 22.10.2012 р. на суму 212872,00 грн.; акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 22.10.2012 р.;довіреність № 48 від 22.10.2012 р.; податкова накладна № 13 від 22.10.2012 р.;рахунок - фактура № СФ-0353 від 19.10.2012 р.;видаткова накладна ТЗОВ «Бітекс», РН-01065 від 19.10.2012 р. на суму 186912,00 грн.; податкова накладна № 115 від 19.10.2012 р.; видаткова накладна ТОВ «Кратос», РН-0000133 від 01.11.2012 р. на суму 218290,00 грн.; довіреність № 50 від 01.11.2012 р.; податкова накладна № 3 від 01.11.2012 р.;акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 01.11.2012 р.;рахунок №233 від 31.10.2012 р.;видаткова накладна ПП «Віларіс», № 222 від 31.10.2012 р. на суму 191990,00 грн.; податкова накладна № 52 від 31.10.2012 р.;видаткова накладна ТОВ «Кратос», РН-0000131 від 01.11.2012 р. на суму 214140,00 грн.;податкова накладна № 1 від 01.11.2012 р.; акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 01.11.2012 р.; рахунок - фактура № СФ-0376/2 від 27.10.2012 р.;видаткова накладна ТЗОВ «Бітекс», РН-01102 від 27.10.2012 р. на суму 188340,00 грн.;податкова накладна № 163 від 27.10.2012 р.; видаткова накладна №5013 від 03.10.2013 р.; податкова накладна №83 від 03.10.2013 р. на суму 220394,40 грн., в т.ч. ПДВ-36732,40 грн.;товарно-транспортна накладна на відпуск бітуму №5013/1 від 03.10.2013 р., договір № 050/ГСМ від 28.03.2012 р., видаткова накладна № 65 від 04.10.2013 р. на загальну суму 226368,00 грн., в т.ч. ПДВ - 37728,00 грн.; акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 04.10.2013 р.;довіреність №00033 від 04.10.2013 р., видаткова накладна № 65/1 від 04.10.2013 р.; видаткова накладна № 65/2 від 04.10.2013 р.; податкова накладна № 1 від 03.10.2013 р.; податкова накладна № 2 від 04.10.2013 р.; податкова накладна № 3 від 04.10.2013 р.; податкова накладна № 4 від 04.10.2013 р.; рахунок - фактура № А-5 від 19.06.2013 р.; видаткова накладна № А- від 21.06.2013р. на загальну суму 114172 грн. (в т.ч. ПДВ - 19028,67 грн.); податкова накладна № 2693 від 21.06.2013 р. на загальну суму 114172 грн. (в т.ч. ПДВ - 19028,67 грн.); товарно-транспортна накладна від 21.06.2013 р.; видаткова накладна № А- від 04.10.2013р. на загальну суму 132600,00 грн., в т.ч. ПДВ - 22100,00 грн.; податкова накладна № 4722 від 04.10.2013 р. на загальну суму 132600,00 грн., в т.ч. ПДВ - 22100,00 грн.;товарно-транспортна накладна від 04.10.2013 р.; видаткова накладна № 46 від 24.06.2013р. на загальну суму 156492,00 грн., в т.ч. ПДВ - 26082,00 грн.;податкова накладна № 52 від 04.10.2013 р. на загальну суму 156492,00 грн., в т.ч. ПДВ - 26082,00 грн.; довіреність № 517 від 20.06.2013 р.;акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 24.06.2013 р.; видаткова накладна № 70 від 05.11.2013р. на загальну суму 168090,00 грн., в т.ч. ПДВ - 28015,00 грн.;податкова накладна № 2 від 05.11.2013р. на загальну суму 168090,00 грн., в т.ч. ПДВ - 28015,00 грн.; довіреність № 943 від 05.11.2013 р.; акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей від 05.11.2013 р.;видаткова накладна № 35 від 11.01.2013 р.;податкова накладна № 25 від 11.01.2013 р.; рахунок № Ж301419 від 11.04.2013 р.;акт виконаних робіт № 1302689 від 16.04.2013 р.; податкова накладна № 302711/006 від 12.04.2013 р.;акт виконаних робіт № НДТ-0000879 від 17.05.2013 р.;рахунок - фактура № НДТ -0000775 від 15.05.2013 р.;податкова накладна № 98 від 17.05.2013 р.;рахунок № 716 від 05.06.2013 р.;податкова накладна № 1103 від 05.06.2013 р.;податкова накладна № 1354 від 05.07.2013 р.;акт виконаних робіт (наданих послуг) № 193 від 05.07.2013 р.;акт виконаних робіт № НДТ-0001463 від 10.08.2013 р.;податкова накладна № 59 від 10.08.2013 р.;акт виконаних робіт №НДТ-0001445 від 07.08.2013 р.;рахунок - фактура №НДТ-0001181 від 05.08.2013 р.;податкова накладна № 39 від 07.08.2013 р.;рахунок - фактура №НДТ-0001143 від 29.07.2013 р.;акт виконаних робіт №НДТ-0001410 від 01.08.2013 р.,податкова накладна № 1 від 01.08.2013 р.;акт виконаних робіт №НДТ-0001862 від 09.10.2013 р.;податкова накладна № 57 від 09.10.2013 р.;договір № 26/04 від 26.04.2012 р.;договір поставки № 52/12 від 31.05.2012 р.;додаткова угода № 13 від 11.10.2012 р.; додаткова угода № 14 від 19.10.2012 р.;додаткова угода № 15 від 27.10.2012 р.;договір № В013/12 -Б від 27.06.2012 р.; договір поставки № 22-03/12 від 22.03.2012 р.; договір поставки № 01-04/12 від 01.04.2012 р.; договір поставки № 09-07/12 від 09.07.2012 р.; виписка банку за 31.01.2013 р.; виписка банку за 19.02.2013 р.; виписка банку за 22.02.2013 р.; виписка банку за 27.02.2013р.; виписка банку за 01.03.2013р.; виписка банку за 07.03.2013р.; виписка банку за 16.03.2013р.; виписка банку за 29.03.2013 р.; виписка банку за 30.03.2013 р.; виписка банку за 04.04.2013 р.; виписка банку за 05.04.2013 р.; виписка банку за 06.04.2013 р.; виписка банку за 11.04.2013 р.; виписка банку за 12.04.2013 р.; виписка банку за 23.04.2014 р.; договір перевезення вантажу від 12.01.2009 р.; акт виконаних робіт № 01/30 від 30.09.2012 р.; податкова накладна № 8 від 30.09.2012 р.; акт виконаних робіт № 01/31 від 31.10.2012 р.; податкова накладна № 3 від 31.10.2012 р.;акт виконаних робіт від 30.11.2012 р.;податкова накладна № 2 від 30.11.2012 р.;виписка банку за 30.10.2012 р.;виписка банку за 14.11.2012 р.; виписка банку за 02.11.2012 р.;виписка банку за 22.12.2012 р.; товарно-транспортна накладна від 08.09.2012 р.; товарно-транспортна накладна від 18.09.2012 р.; товарно-транспортна накладна від 29.10.2012 р.;товарно-транспортна накладна від 31.10.2012 р.;товарно-транспортна накладна від 16.11.2012 р.; виписка банку за 26.09.2012 р.;виписка банку за 27.09.2012 р.; виписка банку за 29.09.2012 р.; виписка банку за 17.10.2012 р.; виписка банку за 14.12.2012 р.; виписка банку за 08.11.2012 р.; виписка банку за 15.11.2012 р.; виписка банку за 16.11.2012 р.; виписка банку за 25.10.2012 р.; виписка банку за 29.12.2012 р.; виписка банку за 11.09.2012 р.;виписка банку за 12.10.2012 р.;виписка банку за 06.10.2012 р.; виписка банку за 21.09.2012 р., виписка банку за 03.11.2012 р.;виписка банку за 29.11.2012 р.

Факт придбання зазначених запчастин та оплати відповідних послуг, а також придбання та реалізації бітуму, не заперечувався відповідачем під час судового розгляду, а тому не є предметом доказування у справі.

Як пояснив суду представник позивача, витрати по придбанню таких товарів та послуг визначено позивачем на підставі зазначених первинних документів, що підтверджують використання товарів і послуг та пропорційному віднесенню (щодо придбання та реалізації бітуму) на витрати у зв'язку із отриманими доходами, тобто такі витрати позивача безпосередньо пов'язані з отриманням доходу та такі, що приймали участь в оподатковуваних операціях звітного періоду. Також, згідно пояснень позивача, дані витрати були вказані в книзі обліку доходів і витрат за 2013 рік, які не були взяті до уваги відповідачем при проведенні перевірки.

Проте, за висновками відповідача, витрати щодо придбаних запчастин та послуг з технічного обслуговування транспортних засобів, а також витрати щодо придбаного бітуму правомірно не було взято перевіряючим до витрат, оскільки під час здійснення перевірки відповідачу не було надано дані документи, що стосуються придбання вище вказаних товарів та послуг, і відтак відповідачем правомірно було донараховано податок з доходу фізичних осіб від підприємницької діяльності, податок на додану вартість та єдиний соціальний внесок з чистого доходу позивача.

При дослідженні матеріалів справи,судом встановлено, що відповідно до додатку 2 до листа від 15.12.2014 року №2338/17-07 з переліком витрат за наслідками перевірки, що був надісланий на адресу позивача, відповідачем встановлено відсутність витрат на суму 968372,33 грн. Але, при співставленні з витратами, які вказані в книзі обліку доходів витрат та у відповідності до первинних документів, щодо понесення таких витрат стає очевидним, що податковим органом не взято до уваги витрат на суму 1075140,40 грн.

А саме:

дата отримання доходу,виписка банку: 30.01.2013 року - 50000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПРАТ «Рівнеавтошляхбуд» №136 від 16.11.2012 року на суму 210762,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01110 від 31.10.2012 року на суму 189946,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ) сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 37534,14 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 18.02.2013 - 150000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ТОВ «Кратос», № РН- 0000109 від 18.09.2012 року на суму 152280,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-00841 від 13.09.2012 року на суму 433362,24 грн. сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 107246,21 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 26.02.2013 року - 50000,00грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПАТ «Хмельницьке шляхово-будівельне управління-56», РН- 0000116 від 01.10.2012 року на суму 226160,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Родомир плюс», № 30/09 від 20.09.2012 р. на суму 205600,10 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 37878,82 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 28.02.2013 року - 200000,00грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): TOB «Кратос» № РН- 0000097 від 08.09.2012 року на суму 202818,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-00813 від 08.09.2012 р. на суму 183063,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ) сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 150409,67 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 06.03.2013 - 150000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПРАТ «Рівнеавтошляхбуд», №136 від 16.11.2012 р. на суму 210762,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01110 від 31.10.2012 року на суму 189946,00 грн.. сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 112602,44 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 15.03.2013 року - 100000,00грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПРАТ«Рівнеавтошляхбуд», №136 від 16.11.2012 р. на суму 210762,00 грн. та №РН-0000144 від 07.12.2012 р. на суму 187056,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01110 від 31.10.2012 р. на суму 189946,00 грн. та ТЗОВ «РА СІТІ ГРУП», №РН-0000610 від 29.11.2012 року на суму 158478,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 8151,75грн., 62982,46 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 28.03.2013 року - 97818,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПРАТ «Рівнеавтошляхбуд » №РН-0000144 від 07.12.2012 року на суму 187056,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «РА СІТІ ГРУП», №РН- 0000610 від 29.11.2012 року на суму 158478,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 69031,62 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 29.03.2013 року - 30000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПАТ «Хмельницьке шляхово-будівельне управління-56», РН- 0000116 від 01.10.2012 року на суму 226160,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Родомир плюс», № 30/09 від 20.09.2012 року на суму 205600,10 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 22733,34 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 03.04.2013 року - 20000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПАТ «Хмельницьке шляхово-будівельне управління-56», РН- 0000116 від 01.10.2012 року на суму 226160,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Родомир плюс», № 30/09 від 20.09.2012 р. на суму 205600,10 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 15133,33 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 04.04.2013 року - 150000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): TOB «Кратос», № РН- 0000126 від 22.10.2012 року на суму 212872,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01065 від 19.10.2012 р. на суму 186912,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 109740,00 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 05.04.2013 року - 60000,00 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): TOB «Кратос» № РН- 0000126 від 22.10.2012 року на суму 212872,00, видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01065 від 19.10.2012 р. на суму 186912,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 43920,00 грн.;

дата отримання доходу,виписка банку: 10.04.2013 року - 16322,00грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ПАТ «Хмельницьке шляхово-будівельне управління-56», РН-0000116 від 01.10.2012 р. на суму 226160,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Родомир плюс», № 30/09 від 20.09.2012 року на суму 205600,10 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 12333,34.;

дата отримання доходу,виписка банку: 11.04.2013року - 202318,00грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ТОВ «Кратос», РН- 0000133 від 01.11.2012 року на суму 218290,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ПП «Віларіс», № 222 від 31.10.2012 р. на суму 191990,00 грн., сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 148311,59;

дата отримання доходу,виписка банку: 22.04.2014 року - 187100,42 грн., видаткова накладна, щодо отриманого доходу в 2013 році (контрагент, №, дата, сума грн. (без ПДВ): ТОВ «Кратос», РН- 0000131 від 01.11.2012 р. на суму 214140,00 грн., видаткова накладна, щодо понесених витрат у 2012 році у зв'язку із отрим.доходами у 2013 році: ТЗОВ «Бітекс», РН-01102 від 27.10.2012 р. на суму 188340,00, сума собівартості витрат, грн. (без ПДВ): 137131,69 грн.

Тобто, податковим органом не були включені витрати, які понесені в 2012 році у зв'язку із доходами, які отримані в 2013 році на суму набагато більшу ніж встановлено за наслідками перевірки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 цієї ж статті Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання визначено у статті 138 Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.8 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, із загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Абзацом «г» підпункту 138.8.5 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення віднесено до складу загальновиробничих витрат.

З системного аналізу вищенаведених норм Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, інших необоротних активів, податковим законодавством віднесено до загальновиробничих витрат (підпункт 138.8.5 пункту 138.5 статті 138), які входять до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.8 статті 138), які, в свою чергу, включаються до витрат операційної діяльності платника податків (підпункт 138.1.1. пункту 138.1 статті 138), що відносяться до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

На твердження відповідача, що витрати на ремонт, технічну діагностику, придбання запчастин не відносяться до витрат, оскільки відсутні первинні документи щодо придбання таких запчастин та документи щодо встановлення даних запчастин на конкретні транспортні засоби, суд зазначає наступне.

Нормами «Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту», затвердженого наказом Мінтрансу України №102 від 30.03.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 28.04.1998 року за №268/2708, визначено порядок проведення технічного обслуговування та ремонту дорожніх транспортних засобів, що поширюється на юридичних і фізичних осіб-підприємців, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування та ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів), незалежно від форми власності.

Так, згідно з пунктом 1.3. цього Положення технічне обслуговування - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.

Доданими позивачем документами підтверджується, що позивачем у період, що перевірявся, здійснювались витрати на придбання акумуляторної батереї, ступить, демонтаж шин, змазка причепа, регулювання гальм, ремонт цистерни, змащення тягача, придбання накладок гальмівних, заклепок, болтів, амортизаторів, пружин трещітки, діагностика причепа, тощо.

В первинних документах, відповідно до яких здійснювались вищевказані придбання запчастин, зазначено на які транспортні засоби було встановлено запчастини та проведено інші роботи, зокрема в актах виконаних робіт постачальниками вказувались державні реєстраційні номери, назви транспортних засобів, їх колір та рік випуску, пробіг.

Відповідно до «Положення про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів», затвердженого наказом Мінтрансу України №102 від 30.03.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 28.04.1998 року за №268/2708, ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин. В свою чергу, роботоздатний стан (роботоздатність) - це стан виробу, в якому значення усіх параметрів, які характеризують здатність виконувати задані функції, відповідають вимогам нормативно-технічної і (або) конструкторської документації; поточний ремонт - це ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами).

Отже, технічне обслуговування, ремонт, в тому числі, поточний ремонт направлені на підтримання або приведення в робочий стан транспортних засобів.

На підставі пункту 32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року (в редакції до внесення змін наказом №1192 від 30.12.2013 року) витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Крім того, з системного аналізу норм, закріплених у статтях 138, 177 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), слідує, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є факт їх понесення в межах здійснення ним господарської діяльності.

Таким чином, судом досліджено копії технічних паспортів на транспортні засоби та напівпричепи, акти здачі приймання робіт, накладні та книга обліку доходів і витрат за 2013 рік, в якій містяться записи щодо придбаних запчастин та послуг по діагностиці транспортних засобів.

Також, судом досліджено, що у відповідності до договору № 03-01/13 оренди автотранспорту від 03.01.2013 р. та додаткової угоди № 1 від 01.06.2013 р., додаткової угоди № 2 від 01.09.2013 р., укладених між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 та актів виконаних робіт (наданих послуг), позивачем надавались в оренду вантажні транспортні засоби і у відповідності до договору оренди на ті транспортні засоби, які здавались в оренду, ремонт здійснювався за рахунок ФОП ОСОБА_5

Крім того, судом встановлено, що позивачем здійснено співставлення витрат, визначених за наслідками перевірки та витрат, які зазначені в книзі обліку доходів та витрат за 2013 рік, на підставі додатка 2 до акту перевірки від 05.12.2014 р. № 1485/17-НОМЕР_1, який був витребуваний у відповідача позивачем згідно листа вих. № 12/1 від 11.12.2014 р. «Про надання додатка 2 до акту перевірки» і в якому відповідачем не було вказано з посиланням на первинні документи сум понесених позивачем витрат з придбання бітуму, які позивач надав суду і які відсутні в переліку витрат згідно наданого відповідачем додатка 2 до акту перевірки від 05.12.2014 р. № 1485/17-НОМЕР_1.

Щодо встановленого відповідачем порушення щодо відсутності книги обліку доходів та витрат за 2013 рік суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду представником позивача надано суду для дослідження книгу обліку доходів та витрат за 2013 рік, затвердженої наказом ДПА України від 24.12.2010 р. за № 1025 (чинний на той час). Відповідно до якої судом встановлено, що така книга велась позивачем за 2013 рік. Крім того, судом встановлено, що книга обліку доходів та витрат за 2013 рік прошнурована, пронумерована, скріплена печаткою Здолбунівської ОДПІ та зареєстрована відповідачем 11.02.2011 р. та присвоєно реєстраційний номер 44.

Суд припускає, що позивачем можливо і не було надано книги обліку доходів та витрат за 2013 рік саме під час здійснення перевірки, однак, податкове законодавство не обмежує період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки. Аналогічної думки дійшла колегія суддів Вищого адміністративного суду України. А саме, в Постанові Вищого адміністративного суду України від 08.04.2015 по справі № К/9991/39128/12, К/9991/55280/12 зазначено, що згідно з пунктом 44.6 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені абзацом 2 пункту 44.7 цього кодексу, платник податків не надає перевіряючим документи (незалежно від причин ненадання, крім випадків виїмки документів/іншого вилучення правоохоронцями), що підтверджують показники, відображені таким платником у податковій звітності, вважається, що ці документи були відсутні у платника податків на час складення такої звітності. Так, на думку колегії суду ця норма лише визначає статус показників податкової звітності як непідтверджених необхідними документами під час перевірки. Вона не обмежує право платника довести у суді обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням лише тих доказів, що надавалися ним під час податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження цих заперечень надається платнику як на всіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, де допустиме подання учасником процесу нових доказів.

Таким чином, обґрунтування відповідача про відсутність під час проведення перевірки книги обліку доходів та витрат за 2013 рік приймаються судом, але надана та досліджена під час судового розгляду книга обліку доходів та витрат за 2013 рік не може бути не взята судом до уваги, а тому висновки суду повинні бути з урахуванням встановлених фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене суд зазначає, що витрати, понесені позивачем на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, що використовувалися у межах підприємницької діяльності є витратами на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів та обґрунтовано були включені позивачем до складу загальновиробничих витрат. Також, враховуючи викладене суд зазначає, що витрати на придбання бітуму, який в подальшому був реалізований покупцям, є витратами собівартості придбаного товару, доходи по яким отримані від покупців на розрахунковий рахунок позивача, що не заперечується сторонами. На цій підставі у відповідача не було жодних правових підстав для зменшення суми витрат і, відповідно, для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення щодо донарахування податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Твердження відповідача щодо наявності залишку бітуму на кінець року 6,79 т. та зняття із податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 7932,98 грн. по податковій накладній №83 від 03.10.2013 р. від ТОВ «Інтек-Трейд» на суму 220394,40 грн., в т.ч. ПДВ-36732,40 грн. спростовуються, оскільки книгою обліку доходів і витрат за 2013 рік, яка була надана позивачем для суду підтверджено відсутність залишку ТМЦ на 31.12.2013 р., а також тим, що бітум, який був придбаний у ТОВ «Інтек-Трейд» згідно видаткової накладної №5013 від 03.10.2013 р. та податковій накладній №83 від 03.10.2013 р. на суму 220394,40 грн., в т.ч. ПДВ-36732,40 грн. був проданий у повному обсязі ФОП ОСОБА_8, згідно видаткової накладної № 65 від 04.10.2013 р. на загальну суму 226368,00 грн., в т.ч. ПДВ - 37728,00 грн.

На підтвердження вказаного вище, позивачем надано підтвердження щодо транспортування товару від ТОВ «Інтек Трейд», яке здійснювалось за товарно-транспортною накладною на відпуск бітуму від 03.10.2013 року №5013/1 та у відповідності до договору від 28.03.2012 року №050/ГСМ.

Щодо віднесення позивачем сум податку на додану вартість з придбання бітуму та запчастин до транспортних засобів до податкового кредиту суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений ст.196 Податкового кодексу України. Серед даного переліку операції з придбання запчастин відсутні. А тому суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту позивача сум ПДВ, сплачених останнім для постачальників в ціні придбаних запчастин, у відповідача відсутні, оскільки отримання таких товарів за договорами не суперечить чинному законодавству, та є таким, що спрямоване на отримання доходів, а отже належить до господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 згідно з КВЕД в розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.4 статті 198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 201.4, ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що податкові накладні заповнені у відповідності до чинного законодавства, отримані на вимогу ФОП ОСОБА_5, у відповідності до чинного законодавства є податковими документами, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних ФОП ОСОБА_5 та у відповідності до ст.201.10 Податкового кодексу України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, в акті перевірки та під час судового засідання відповідач не вказував на порушення щодо порядку складання видаткових накладних та податкових накладних, які могли б свідчити про відсутність права у ФОП ОСОБА_5 на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Відтак, суд погоджується з твердженнями позивача, що первинні бухгалтерські документи та податкові накладні відповідають за змістом вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення щодо донарахування податку на додану вартість є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 р. на суму 2368,15 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року № Ф- на суму 47363,04 грн. суд зазначає наступне.

В основу прийняття вказаних рішень покладено висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI внаслідок заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, що призвело до застосування штрафних санкцій на суму 2368,15 грн.

Щодо нарахування суми єдиного внеску та застосування штрафних санкцій у цій частині, то, як вбачається зі змісту оспорюваної вимоги та рішення, такі винесені на підставі акта перевірки від 05.12.2014 р. № 1485/17-НОМЕР_1, на який містяться посилання.

Водночас, слід зазначити, що плановою перевіркою, результати якої оформлені актом від 05.12.2014 р. № 1485/17-НОМЕР_1, податковим органом досліджено визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Згідно пункту 86.1. статті 86 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Правила фіксування встановлених перевіркою порушень передбачені «Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.04.2013р. за № 607/23139 (далі - Порядок №395).

Зокрема, згідно з вимогами вказаного Порядку №395, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Однак, відповідачем у акті перевірки від 05.12.2014 р. № 1485/17-НОМЕР_1 не вказані первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, які в свою чергу підтверджують наявність порушень та докази, що підтверджують наявність факту порушення, а саме заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

Тобто, акт перевірки, на підставі якого відповідачем прийнято оспорювані рішення, як джерело доказової бази при виявленні порушень в ході проведення перевірки вимог податкового та іншого законодавства, був складений без врахування наявних у позивача первинних документів, що фіксують здійснені ним господарські операції, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

За таких обставин, винесення оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиними внеском та нарахування штрафних санкцій у цій частині без встановлення відповідних порушень з посиланням на законодавство та первинні документи (або їх відсутність, дефектність тощо) у акті перевірки як підстави винесення таких рішень, суд вважає протиправним, а відповідно рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 р. на суму 2368,15 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року № Ф- на суму 47363,04 грн. в цій частині підлягають скасуванню.

Також, суд зазначає, що висновки відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування повністю кореспондуються з висновками про заниження суми чистого оподаткованого доходу за 2013 рік через завищення витрат, а саме включення до витрат видатків, понесених на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів та придбання бітуму для його подальшої реалізації, що використовуються в рамках підприємницької діяльності.

Відтак, враховуючи зменшення відповідачем суми витрат позивача за цей період, на таку ж суму він збільшив і чистий оподатковуваний дохід, який, в свою чергу є базою оподаткування єдиним внеском.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, що застосовується у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон України №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдино-го внеску такі штрафні санкції - за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи висновки суду, зроблені під час дослідження обставин прийняття податкового повідомлення-рішення щодо правомірності формування позивачем витрат, що впливають на визначення чистого доходу, що викладені вище, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 р. на суму 2368,15 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року № Ф- на суму 47363,04 грн. суд визнає протиправними, які підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Щодо вимоги позивача винести окрему ухвалу суду, в якій визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення відсутності поставок товарів між ФОП ОСОБА_5 та постачальником ТЗОВ «НК Артеміда Трейд» і відповідно зняття із валових витрат 205643,33 грн. та податкового кредиту з ПДВ у сумі 41128,67 грн. та встановлення відсутності поставок товарів між ФОП ОСОБА_5 та ТЗОВ «Донспецпром» і відповідно встановленого завищення податкових зобов'язань в сумі 54097,00 грн., щодо вимоги позивача про визнання неправомірними дії відповідача щодо встановлення відсутності ведення книги обліку доходів та витрат за 2013 рік та щодо вимоги позивача про визнання неправомірними дії відповідача щодо не взяття до уваги та не відображення в додатку 2 до Акту перевірки (перелік витрат) витрати, які понесені ФОП ОСОБА_5 в 2012 році у зв'язку із доходами, отриманими в 2013 році суд зазначає наступне. Статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу, при цьому, Кодексом непередбачено винесення такої ухвали судом саме за клопотанням сторін, тобто це є виключною прерогативою суду. Однак, враховуючи, те, що відповідачем долучено до матеріалів справи ухвалу суду, відповідно до якої фактично встановлено фіктивність діяльності ТЗОВ «НК Артеміда Трейд» у якої позивачем придбавались товари для подальшого продажу ТЗОВ «Донспецпром», а щодо інших вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача, то фактичну неправомірність прийнятих рішень судом встановлено при визнанні неправомірними податкового повідомлення - рішення Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській обл. № від 18.12.2014 р. на 21201 грн. (за основним платежем) та 10600 грн. (за штрафними санкціями), податкового повідомлення - рішення Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській обл. № від 18.12.2014 р. на 164623,30 грн. (за основним платежем) та 82821,65 грн. (за штрафними санкціями), рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 р. на суму 2368,15 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року № Ф- на суму 47363,04 грн. така вимога не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" на 31801,00 грн., з яких: 21201,00 грн. - за основним платежем; 10600,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на 247444,95 грн., з яких: 164623,30 грн. - за основним платежем; 82821,65 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.12.2014 року, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2368,15 грн.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2014 року №Ф- на суму 47363,04 грн.

Присудити на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 25 травня 2015 року.