Справа № 7/74
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/1710/14

К/800/4562/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача Вороніна В.В.
від відповідача від третьої особиМірошниченко Т.О. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скаргиМіжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників та Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2013
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013
у справі № 7/74
за позовомКомунального підприємства «Київський метрополітен»
доМіжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників
третя особаДержавна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків) про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.05.2007 за № /0, № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013, позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанції, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанції, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права.

У письмовому заперечені на касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У судовому засіданні касаційної інстанції представником відповідача заявлено клопотання про заміну відповідача (Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників) його правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.07.2005 по 31.12.2006, за результатами якої складено акт перевірки від 25.04.2007 № 399/42-30/03328913;

- актом перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог ч.1 ст.14, ст.23 Закону України «Про плату за землю», в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з орендної плани за земельні ділянки державної та комунальної власності та п.30 рішення Київської міської ради «Про бюджет м. Києва на 2004 рік» від 18.12.2003 №267/1142 з урахування п.68 рішення Київської міської ради «Про бюджет м. Києва на 2005 рік» від 28.12.2004 № 1050/2460, п.19 рішення Київської міської ради «Про бюджет м. Києва на 2006 рік» від 27.12.2005 № 621/3082, пп.5.1 п.5 Порядку розрахунку сум зобов'язань, визначення складу та розміру витрат на експлуатацію орендованого майна, та порядок надання звітності про суму надходжень від оренди, експлуатаційних витрат, нараховані та сплачені суми зобов'язань з 50 відсотків загальної суми надходжень від оренди майна комунальної власності м. Києва, затвердженого наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 03.02.2006 № 33, в результаті несплати позивачем плати за оренду цілісних майнових комплексів та іншого майна, що належить комунальній власності;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення від 10.05.2007 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності» у розмірі 228 564,42 грн. (з яких: 152 149,61грн. - основний платіж та 46 414,81 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення від 10.05.2007 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «плата за оренду майнових комплексів та іншого майна, що перебуває у комунальній власності» у розмірі 5 507 559,30 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій не погодилися з висновками відповідача щодо наявності порушень, встановлених актом перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.3 Закону України «Про плату за землю використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про плату за землю» об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно умов договору оренди земельних ділянок від 07.07.2005 (зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 28.11.2005 №63-6-00310) Київською міською радою надано позивачу в оренду на 3 роки земельні ділянки, розташовані на дільниці від станції «Харківська» до Харківської площі у Дарницькому районі м. Києва, загальною площею 12,1039га (кадастрові номери :90:171:0065, :90169:0013, :90:436:0004, :90:487:0010) для будівництва 1-го пускового комплексу дільниці Сирецькро-Печерської лінії метрополітену.

Також судами встановлено, що згідно витягів Головного управління земельних ресурсів від 18.01.2005 з технічної документації № Ю-30823/2005, № Ю-30822/2005, № Ю-30821/2005, №Ю-30820/2005 про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (кадастрові номери :90:171:0065, :90169:0013, :90:436:0004, :90:487:0010) коефіцієнт на функціональне використання землі, згідно з рішенням Київської міської ради від 27.04.2000 № 104/825 «Про затвердження грошової оцінки земель м. Києва», становить 0,50.

У листі Головного управління земельних ресурсів від 12.09.2007 № 07-05/28645 зазначено, що спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.04.2006 № 388/12262, затверджено Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, який передбачає застосування коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельних ділянок, що зайняті поточним та відведені під майбутнє будівництво Кф=0,50, а для земель транспорту, зв'язку - 1,00.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо помилкового застосування відповідачем нормативної грошової оцінки за коефіцієнтом 1,00.

Також, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності законних підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № /0 від 10.05.2007, оскільки визначена ним позивачу плата за оренду майнових комплексів та іншого майна, що у комунальній власності, не включена до вичерпного переліку загальнодержавних чи місцевих податків, зборів (обов'язкових платежів), який встановлено Законом України «Про систему оподаткування», а тому визначення позивачу податкового зобов'язання за названим платежем в порядку, передбаченому абз. «б» пп.4.2.2 п.4.2 п.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», є безпідставним.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників) його правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

2. Касаційні скарги Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників та Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

3. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний