Справа № 711/10063/2012,2а-307/24/13
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Справа № 876/5133/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Калинівської сільської ради на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради про скасування рішення сільської ради,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Калинівської сільської ради в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №440 від 27 червня 2012р. «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1», яким їй було відмовлено у наданні згоди на отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва кафе-магазину АДРЕСА_2

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Калинівської сільської ради від 27 червня 2012 року за № 440 « Про розгляд звернення гр.. ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1 та зобов'язано Калинівську сільську раду розглянути у встановленому порядку заяву ОСОБА_1 від 18 травня 2012 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Калинівська сільська рада оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що у постанові судом зроблено посилання тільки на ті норми матеріального права, що начебто дають беззаперечне право позивачу і водночас власнику земельної ділянки на свій розсуд здійснювати її забудову на підставі державного акту на право приватної власності на землю без врахування інтересів інших користувачів земельної ділянки та інтересів територіальної громади с.Калини в цілому.

Такий висновок суду суперечить Конституції України, як основному закону прямої дії. Так згідно ч 3 ст.13 Конституції власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Крім того згідно ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.

Згідно ст.39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».). І цей перелік норм матеріального права, який зобов'язує суб'єктів містобудування дотримуватись вимог містобудівної документації можна продовжувати.

Однак судом ці норми матеріального права застосовані не були і як наслідок цьому було ухвалено неправомірне рішення, мотивом якого є начебто захист порушеного права позивачки на забудову належної їй на праві власності земельної ділянки перед будинком культури, яка свого часу була незаконно приватизована попереднім власником і згодом продана позивачці. Ніхто не оспорює право власника земельної ділянки на її забудову, однак, згідно вище перелічених нормативних актів це право реалізується тільки з дотриманням вимог містобудівної документації.

Основним видом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту на місцевому рівні, призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ч.1 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Сільською радою було надано суду викопіювання з генерального плану с.Калини та лист начальника відділу головного архітектора району О.М.Маркової від 04.03.2013р. за №01-15/30, у якому сказано, що перед ділянкою відведеною для будівництва Будинку культури на 400 місць в с.Калини згідно генерального плану села інших будівель не передбачено. Суд чомусь не згадав у своїй постанові факт дослідження цього викопіювання з генерального плану забудови с.Калини, а натомість зробив висновок, який не відповідає вище переліченим нормам матеріального права, які регулюють правовідносини з містобудування.

Крім того апелянт зазначає, що складу сільської ради та територіальній громаді с.Калини не відомо як і з яких міркувань «заінтересовані» служби раніше надавали погодження на забудову попередньому власнику земельної ділянки. Територіальна громада та даний склад сільської ради не бажають порушувати вимоги чинного законодавства з питань містобудування та не бажають, щоб перед сільським будинком культури, на земельній ділянці, без належного вилучення, будували кафе-магазин, як насмішка над культурними потребами сільської громади.

На сьогодні активістами громади вже зібрано більше 500 підписів односельців, які у такий спосіб виразили свій протест проти забудови кафе-магазину перед сільським будинком культури.

Також у судовому засіданні не досліджувались докази, на підтвердження того, що у генеральний план с.Калини вносились зміни на предмет зведення кафе-магазину позивачкою ОСОБА_1 перед будинком культури.

Згідно чинного законодавства сільська рада вправі вносити зміни до генерального плану с.Калини, однак змін щодо забудови кафе-магазину перед будинком культури , нею не вносились.

Також судом зроблено висновок, що оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачем в даній справі не спростовано правомірність набуття позивачкою земельної ділянки площею 0,0273 га, що розташована в с.Калини по вул. Леніна,144 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Однак предметом даного спору не встановлення правомірності чи не правомірності набуття позивачкою права власності на земельну ділянку. Предметом даного адміністративного спору було визнання протиправним та скасування рішення одинадцятої сесії шостого скликання Калинівської сільської ради №440 від 27 червня 2012р., яким було відмовлено позивачці у наданні згоди на отримання містобудівних умов і обмежень у забудові кафе-магазину перед будинком культури.

В оскаржуваній постанові суду жодним чином не зазначено якихось порушень чинного законодавства України з приводу прийняття рішення сесією ради. На думку депутатського корпусу ради, порушень і не могло бути, оскільки, депутати детально обговорили заяву позивачки і прийняли рішення , яке ґрунтується на Законі.

Таким чином, апелянт вважає, що сільська рада прийнятим рішенням не порушувала прав власності позивачки на земельну ділянку, як про це зазначено у постанові суду, оскільки це не було предметом спору, а прийняла рішення по заяві позивачки у відповідності до своєї компетенції з дотриманням регламенту та чинного законодавства України, яке регулює містобудівну діяльність.

На підставі викладеного просить скасувати постанову Тячівського районного суду від 06 березня 2013 р. та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 2 лютого 2012 року позивач ОСОБА_1 набула права приватної власності на земельну ділянку площею 0.0273 га., що розташована в АДРЕСА_2. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Зазначена ділянка до цього належала продавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 779150 , виданого 19.01.2012 року. 18 травня 2012 року позивач подала письмову заяву, адресовану голові Калинівської сільської ради, з проханням надати згоду на отримання містобудівних умов та обмежень щодо будівництва кафе-магазину в АДРЕСА_2. Рішенням виконкому Калинівської сільської ради від 27 червня 2012 року за № 81 повноваження виконкому по розгляду звернення ОСОБА_1 передано сесії сільської ради, і відповідно рішенням одинадцятої сесії шостого скликання Калинівської сільської ради від 27.06.2012 року за № 440 було відмовлено ОСОБА_1 у наданні згоди на отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва кафе-магазину у АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що як зазначено в самому тексті рішення, дана заява суперечить чинному законодавству. Крім того додатково листом Калинівської сільської ради за № 02-9 від 01.08.2012 року позивача було повідомлено, що їй було відмовлено через невідповідність будівництва кафе-магазину містобудівним вимогам та ескізу забудови центральної частини с. Калини. До цього, рішенням зборів уповноважених членів колгоспу імені Калініна від 14 січня 1983 року «Про виділення земельної ділянки під будівництво будинку культури», погодженого рішення виконавчого комітету Калинівської сільської ради № 6 від 15.06.1983 року, виділено земельну ділянку площею 0.15 га. під будівництво будинку культури с. Калини за рахунок Калинської середньої школи. У подальшому рішенням виконавчого комітету Тячівської районної ради народних депутатів № 350 від 10.11.1983 року «Про надання дозволу колгоспу імені Калініна на будівництво будинку культури на 500 місць в с. Калини по вул. Леніна , 146» затверджено зазначене рішення і надано дозвіл на будівництво. Згідно письмового повідомлення відділу містобудування і архітектури Тячівської райдержадміністрації від 04.03.2013 року за № 01-15/30 перед ділянкою, відведеною для будівництва будинку культури на 400 місць в с. Калини згідно генерального плану села інших будівель не передбачено. Згідно ж рішення Калинівської сільської ради від 12.07.2002 року попередньому власнику земельної ділянки надавався дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на розміщення об'єкту дозвілля і які були погоджені заінтересованими службами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у даній справі не спростовано правомірність набуття позивачем земельної ділянки площею 0.0273 га., що розташована в АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Заперечення представника відповідача ОСОБА_4 з цього приводу є непослідовними і взаємосуперечливими, оскільки ним же як сільським головою і підписано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 779150 від 19.01.2012 року. Його доводи про те, що державний акт на ім'я ОСОБА_3 він, як сільський голова, підписав, оскільки остання його запевнила, що там не буде здійснюватися ніякого будівництва. Крім цього, сама по собі відсутність перед ділянкою, відведеною для будівництва будинку культури на 400 місць в с. Калини, згідно генерального плану села, інших будівель станом на 1983-1985 роки не є беззаперечним доказом обмеження в такому будівництві на даний час, коли до того такі погодження вже надавалися як органом місцевого самоврядування, так і заінтересованими службами.

А відтак обмеження позивача оспорюваним рішенням у здійсненні права власності на земельну ділянку відповідно до її цільового призначення з боку відповідача суд першої інстанції вважав протиправним, так як фактично позбавивши її права користування своєю власністю відповідач на тривалий час поставив її в умови невизначеності, не запропонувавши одночасно будь-якого альтернативного варіанту і не вживши жодних заходів для усунення несприятливих наслідків для її прав, і таким чином не було дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Проте колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Наводячи підстави для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що предметом даного спору є не встановлення правомірності чи неправомірності набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а визнання протиправним та скасування рішення одинадцятої сесії шостого скликання Калинівської сільської ради №440 від 27 червня 2012р., яким відмовлено позивачу у наданні згоди на отримання містобудівних умов і обмежень у будівництві кафе-магазину перед будинком культури.

При цьому колегія суддів зазначає, що саме по собі право власності на земельну ділянку у позивача не породжує безумовного обов'язку у відповідача надати згоду на отримання містобудівних умов і обмежень для будівництва. Так у відповідності до вимог ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно ч.1 ст.17 згаданого Закону основним видом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту на місцевому рівні, призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту

Як вбачається з викопіювання з генерального плану с.Калини та листа начальника відділу головного архітектора району від 04.03.2013р. за №01-15/30 перед ділянкою відведеною для будівництва Будинку культури на 400 місць в с.Калини згідно генерального плану села інших будівель не передбачено.

Дані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження суду першої інстанції, що необхідні погодження для будівництва об'єкту дозвілля уже надавались попередньому власнику земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки такі не надавались за адресою АДРЕСА_2, а крім того ОСОБА_3 було відведена земельна ділянка площею 0,0562 га. за адресою АДРЕСА_2 і за цією ж адресою надавались відповідні погодження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог. Крім того оскаржуване позивачкем рішення сільської ради не позбавляє її повторно звернутись до сільської ради з проханням отримати згоду на містобудівні умови та обмеження.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Калинівської сільської ради - задовольнити, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2013 року по справі № 711/10063/12 скасувати. Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 22.05.2015 року