Справа № 823/1075/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року справа № 823/1075/15

15 год. 10 хв. м.Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Ватутіна про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014 Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач) звернулось у Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом про стягнення із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Ватутіна (далі-відповідач) на користь позивача адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2014 році у сумі 47652,64грн. та пені в розмірі 714,75грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у 2014 році відповідно до його звіту не виконав вимоги чинного законодавства щодо виконання нормативу на працевлаштування інвалідів, у зв'язку з чим має сплатити адміністративно - господарські санкції з урахуванням пені.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що виконав всі передбачені законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інваліда на своєму підприємстві. Тому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв'язку з надходженням до суду заяв усіх сторін спору про розгляд справи без їх участі, на підставі вимог ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до абз.2 ст.19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов'язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.

Згідно з підп.1 п.5 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 №129, Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Обов'язок підприємства, установи, організації, фізичної особи, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлений ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ.

Згідно з ч.11 ст.19 вказаного Закону норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону. Отже, на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення.

Згідно з даними поданого відповідачем 23.02.2015 звіту до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів форми №10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2014 році становила 38 осіб. Отже кількість робочих місць, які повинні бути створені для працевлаштування інвалідів на підприємстві, - 1,5 штатних одиниць. Водночас, працюючих інвалідів згідно з даними цього звіту у 2014 році на підприємстві не було.

Вимоги до особливостей організації робочого місця для інвалідів передбачено ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ, відповідно до якої суб'єкти господарювання, які працевлаштовують інваліда, зобов'язані створювати для них робочі місця, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

При цьому, ч.3 ст.18-1 Закону №875-ХІІ встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ст.18 Закону №875-ХІІ. У той же час підприємство зобов'язане створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі - Порядок №70), роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Суд встановив, що у період з 13.08.2013 до 11.11.2014 у відповідача працював 1 інвалід - ОСОБА_1

Крім того, відповідач 27.01.2014, 28.02.2014, 01.04.2014, 30.04.2014, 30.05.2014, 27.06.2014, 01.08.2014, 29.08.2014, 01.10.2014, 31.10.2014, 28.11.2014, 31.12.2014 подавав до Катеринопільського районного центру зайнятості звіти форми 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» з інформацією про наявну вакантну посаду для працевлаштування інваліда.

Також, відповідач надсилав Управлінню праці та соціального захисту населення Катеринопільської РДА та сільському голові с.Гончариха Катеринопільського району Черкаської області листи з повідомленням про потребу у працевлаштуванні інваліда, а саме: 28.01.2014, 27.02.2014, 27.03.2014, 30.04.2014, 30.05.2014, 28.06.2014, 29.07.2014, 28.08.2014, 30.09.2014, 30.10.2014, 30.12.2014.

Отже, відповідач здійснив усі передбачені законом заходи щодо працевлаштування інваліда.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.04.2013 у справі №К/9991/68891/11, відповідальність підприємств, установ, організацій може наступити тільки у разі відмови у працевлаштуванні інвалідів у кількості відповідно до встановлених нормативів. Тільки відмова у працевлаштуванні є доказом того що підприємство не забезпечило норматив робочих місць. Не направлення для працевлаштування інваліда відповідними органами, не може вважатися виною відповідача та підставою для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій

Відповідно до ч.1 ст.238 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV (далі - ГК України) адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання.

Ч.ч.1-2 ст.218 ГК України передбачають, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, враховуючи зазначену норму, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Оскільки доказів, які б свідчили про те, що відповідач відмовив у працевлаштуванні інвалідам, які безпосередньо зверталися до нього або які були направлені центром зайнятості, суду не надано, взявши до уваги вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 159-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення на його користь із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Ватутіна адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2014 році у сумі 47652,64грн. та пені в розмірі 714,75грн. - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя А.М. Бабич