Справа № 2-28/11
Суддя: Порох К. Г.
Дата ухвалення: 2011-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-28/11
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2011 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Порох К.Г., при секретарі Лукяненко О.В.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області Про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання дій Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районні Дніпропетровської області протиправними та зобовязання вчинення певних дій. В обґрунтування своїх вимог вказує, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії і відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 року інвалідом війни ІІІ групи. 13 липня 2010 року звернувся до Управління пенсійного фонду України з заявою про перерахунок та здійснення доплати до пенсії йому як інваліду війни згідно ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 року за період з 01.01.2000 року в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком.

Управління ПФУ надало відповідь з посиланням на Постанову КМУ №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», що пенсії, доплати й підвищення проводить відповідно до чинного законодавства, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам війни таке підвищення становить 30% прожиткового мінімуму. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вони ґрунтуються на підзаконних актах і не відповідають вимогам Конституції України, яка гарантує, що пенсії та інші виплати соціальних виплат та допомоги мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Починаючи з січня 2000року йому як інваліду війни повинно було здійснюватися підвищення до пенсії з урахуванням мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму. Управління ПФУ підвищення до пенсії в повному обсязі не проводило, в результаті чого за період с 2000року виник борг.

З 01.01.2006 року відповідач виплачує інвалідам ІІІ групи підвищення до пенсії і розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»»від 05.10.2006 року, що позивач вважає це незаконним, оскільки зазначеними змінами суттєво зменшено розмір підвищення до пенсії, що є обмеженням права відповідних категорій на соціальний захист і суперечить Конституції України.

Просив суд визнати незаконною дію та бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області щодо невірного нарахування йому щомісячного підвищення пенсії як інваліду війни ІІІ групи та відмови у проведенні перерахунку та виплати недоплаченої частини пенсії у вигляді її підвищення, відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 року з 1 січня 2000року. Визнати його право на перерахунок недоплаченої частини пенсії у вигляді її підвищення, як інваліду війни ІІІ групи відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з 01.01.2000р. по 31.12.2005р. Зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням її підвищення на 200% мінімальної пенсії за віком щомісячно відповідно до ст. 13 вказаного вище закону з 1 січня 2000 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, який затверджується Законами України «Про прожитковий мінімум»на відповідні роки та виплатити заборгованість з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати частини підвищення пенсії за попередні роки в розмірі 3% річних та 12% ставки Національного Банку України та з урахуванням раніше виплачених сум.

Також зобовязати відповідача розмір підвищення його пенсії як інваліда війни ІІІ групи з 01.01.2006 року нараховувати в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, що встановлена на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, яка діяла на грудень 2005р., виплатити заборгованість з урахуванням компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати частини підвищення пенсії за попередні роки з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, просив поновити строк для подачі звернення до суду з позовом та не застосовувати строк позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягала на задоволенні позовних вимог, пояснила, що строк звернення до суду з позовом позивач не порушив, оскільки позовна давність на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровю не розповсюджується, відповідач розяснень про зміну розміру виплат підвищення до пенсії з 01.01.2006 року не давав.

Представник відповідача, за дорученням, ОСОБА_2 позов не визнала, виклавши свої заперечення письмово та зазначила, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області як інвалід ІІІ групи, захворювання якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує пенсію по інвалідності, обчислену у розмірі відшкодування фактичних збитків, заподіяних здоров»ю. В своїх запереченнях наполягає на застосуванні строків позовної давності. Вказала, що посилання ОСОБА_3 на ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» не може бути прийнято судом до уваги, так як Пенсійний фонд України проводить нарахування та виплату пенсії, а не відшкодовує потерпілому ядерну шкоду, заподіяну життю та здоровю особи.

Відповідно до частини ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 р. передбачено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується з 01.01.2006 року, інвалідам ІІІ групи у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Вказана норма протягом 2006-2010 років змін не зазнавала Позивач щомісячно отримує вказане підвищення до пенсії. Крім того, соціальні вплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму до обєктів індексації не відносяться.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, прийшов до наступного.

Суд встановив, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1 і інвалідом ІІІ групи захворювання якого повязане з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як вбачається з даних паспорту, посвідчень, довідок МСЕК, копії яких знаходиться у матеріалах справи (а.с.6-8).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

09 вересня 2010 року Конституційним Судом України прийнято Рішення про визнання такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) п.2 частини першої ст.15 Цивільного Кодексу України в редакції Закону України »Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних з соціальними виплатами»від 18.02.2010року № 1691-1У», а тому справи за позовами щодо перерахунку та виплати пенсій, соціальних допомог не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України в редакції змін, внесених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що набрали чинності з 30 липня 2010 року, - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Згідно ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За частиною 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Відповідач наполягав на застосуванні позовної давності три роки, як передбачено ст. 257 ЦК України, при розгляді справи та відмові у задоволенні позову.

Суд погоджується з такою позицією відповідача, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду 23 липня 2010 року, в порядку норм цивільного процесуального кодексу України, що діяли на момент звернення. Просить задовольнити його вимоги за період з 01.01.2000 року, вказавши, що не порушив строк звернення до суду, і що про порушення своїх прав дізнався в липні 2010 року. При цьому просить поновити строк звернення до суду, вказуючи на той факт, що є інвалідом війни ІІІ групи з 1996 року, людиною похилого віку, часто хворіє і не має змоги слідкувати за змінами в законодавстві, не маючи юридичної освіти не може правильно оцінити наслідки прийнятих законів чи змін до них.

Крім того, вказує, що Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі розяснень про зміну розміру виплат підвищення до пенсії з 01.01.2006 року не давало і його згоди на перерахунок підвищення до пенсії з 200% мінімальної пенсії за віком до 30% прожиткового мінімуму не отримувало.

Суд не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки ОСОБА_3 звертався за захистом своїх прав щодо правильного нарахування пенсії відповідно до ст. 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до Дніпропетровського окружного суду. До матеріалів справи долучені копії судових рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду 28квітня 2009року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2010року( а.с.36-38).

Відомостей про обєктивні перешкоди йому у зверненні до суду одночасно з питанням про правомірність нарахування і виплати надбавки згідно ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 р., він не надав, з такою вимогою до суду не звертався. Крім того, норми законодавства, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.

Згідно ч.3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22.10.1993 р. в редакції Закону від 22.12.1995 року, яка набрала чинності з 02.01.1996 року, встановлені розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утриманні, що виплачується замість пенсії: інвалідам І групи у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком, ІІ групи у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, ІІІ групи у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію статей 10,33,34 Закону України «Про оплату праці»та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» від 20.02.1996 року №49/96-ВР з 01.03.1996 року мінімальну пенсію за віком було встановлено в розмірі 1млн.500тис. карбованців ( відповідно зо Указу Президента України від 25.08.1996 року №762/96 «Про грошову реформу в Україні» розмір її склав 15грн.).

Постановою КМУ від 26.07.1996року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виплати, передбачені Законом, що ґрунтується на мінімальному розмірі пенсії за віком з 01.08.1996 року були збільшені 1, 108разів (що склало 16,52грн.).

Згідно Постанови КМУ від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розміру пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» розрахунок пенсії здійснювався , виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 19,91грн.

Виходячи з цього розміру і виплачувалось позивачеві підвищення до пенсії передбачене ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується наданими розрахунками (а.с.33-34).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 05.10.2005 року були встановлені інші норми і розміри підвищення до пенсії з 01.01.2006 року, а саме? виходячи з прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»інвалідам війни пенсії або довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується: інвалідам І групи у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІІ групи у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

ОСОБА_4 є спеціальним законом, який регулює визначає порядок призначення та виплату соціальних виплат та допою зазначеної категорії громадян. Положення статті 13 вказаного Закону змін не зазнавала, неконституційними не визнавались, отже, підлягають застосуванню з часу набрання ним чинності.

В ст.65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006рік»затверджено прожитковий мінімуму для осіб,які втратили працездатність з 01 січня-350грнивень, з 01 квітня -359гривень, з 01 жовтня -366гривень. В ст..62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня-380гривень,з 01 квітня-406гривень, з 01 жовтня -411гривень.

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»затверджено на 2008рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність : з 01 січня -470гривень, з 01 квітня-481 гривня, з 01 липня-482 гривні, з 01 жовтня-498гривень.

В ст..54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009рік»встановлено у 2009році прожитковий мінімум на одну особу та для тих,хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення в розмірах,що діяли у грудні 2008року.

В ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет на 2010рік»встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня - 695гривень, з 01 квітня - 706гривень, з 01 липня - 709гривень, з 01 жовтня - 723гривні, з 01 грудня -734гривні.

Як вбачається з наданих відповідачем розрахунків, Управління Пенсійного фонду України в Васильківському районі Дніпропетровської області позивачу з 01 січня 2006 року підвищення пенсії проводилось з урахуванням вимог статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність станом на 01 04. 2006року- 107,70грн., на 01.10.-2006року-109,80грн., на 01 .01.2007року- 114,00гривень,на 01.04.2007року-121,80грн., на 01.10.2007року- 123,30грн., на 01.04.2008року-144,30грн., на 01.04.2008року-144,60грн.,на 01.10.2008року-149,49грн., на 01.11.2009року-171,90грн.,01.01.2010року-208,50грн.,01.04.2010року-211,80грн.,на 01.07.2010року- 212,70грн., на 01.10.2010року- 216,90грн. (а.с.79-98).

Щодо вимог позивача про виплату сум з урахуванням індексу інфляції, суд виходить з наступного. Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено виплати пенсії і допомоги з врахуванням індексу інфляції . Крім того, законодавцем розміри відповідних виплат встановлюються з привязкою до розміру мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком , прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, які в свою чергу в залежності від розміру інфляції або будь-яких обєктивних показників змінюється відповідними законами.

За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про Державний бюджет України на 2006рік», «Про Державний бюджет України на 2007рік», «Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», «Про Державний бюджет України на 2009рік», «Про Державний бюджет України на 2010рік», Постановами КМУ №836 від 26.07.1996року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розміру пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію статей 10,33,34 Закону України «Про оплату праці»та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» від 20.02.1996 року №49/96-ВР, Указом Президента України від 25.08.1996 року №762/96 «Про грошову реформу в Україні», ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69. 94,99,100, 159, 160, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського Апеляційного Адміністративного суду через Васильківський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3ст.160 КАСУ, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: