Справа № 804/3817/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 р. Справа № 804/3817/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/3817/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.03.2015. Останнє судове засідання було призначено на 15.04.2015.
У судове засідання 15.04.2015 представники позивача з'явилися, підтримали заявлений адміністративний позов повністю та просили здійснювати подальший розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання 15.04.2015 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, що підтверджується факсограмою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Заперечень проти позову та будь - яких пояснень по справі від відповідача до суду не надійшло.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
В означеному акті податковий орган дійшов висновків про порушення позивачем термінів розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 25.06.2012 № EX7.
В акті перевірки від 04.02.2015 № 73/22.06/30734728 зазначено, що 25 червня 2012 року між АТ «Електроград» (м. Кривий Ріг, Україна) та ТОВ «ПО Електроград» (м. Бєлгород, Росія) було укладено контракт № EX7.
На виконання умов вказаного контракту АТ «Електроград» було експортовано товар -електротехнічне обладнання на загальну суму 157337622 руб. РФ ( 44329794, 51 грн.).
За період з 25.07.2012 по 25.06.2014 валютна виручка за експортований товар надійшла у сумі 92184854,00 руб. РФ ( 23731244, 46 грн.).
За період з 01.07.2014 по 22.01.2015 валютна виручка за експортований товар надходила на адресу АТ «Електроград» у сумі 37125000,00 руб. РФ (11832835, 50 грн.).
Крім того, між ТОВ «ПО Електроград» (м. Бєлгород, Росія) (постачальником) та АТ «Електроград» (Україна) (покупцем) укладений контракт на постачання від 26.03.2014 № И-02 на імпорт товару. До вказаного контракту сторонами укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.07.2014 на суму 9972481,80 руб. РФ (3472817, 06 грн.).
Зі змісту акту перевірки від 04.02.2015 № 73/22.06/30734728 вбачається, що на думку податкового органу, зарахування зустрічних однорідних вимог за зовнішньоекономічним контрактом суперечить валютному законодавству України, зокрема, ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», якою встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Постановою Правління Національного Банку України від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» цей термін скорочено до 90 календарних днів. Також, вказаною постановою НБУ від 20.08.2014 № 515 встановлена вимога щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті у вигляді валютної виручки резидентів від продажу товарів за зовнішньоекономічними договорами.
Із посиланнями на вищевказані положення валютного законодавства, податковий орган вказав про неможливість у даних правовідносинах застосувати такий інструмент розрахунків за ЗЕД контрактом як зарахування зустрічних однорідних вимог та зазначив про не врахування вказаної угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.07.2014 на суму 9972481,80 руб. РФ (3472817,06 грн.) (стор. 14 акту) при дослідженні взаємовідносин позивача із ТОВ «ПО «Електроград» (Росія).
Податковий орган у акті перевірки від 04.02.2015 № 73/22.06/30734728 зазначив, що на контролі залишається протермінована дебіторська заборгованість ТОВ «ПО Електроград» (м. Бєлгород, Росія) перед АТ «Електроград» (Україна) за контрактом від 25.06.2012 № EX7 на суму 9972481,80 руб. РФ (3472817, 06 грн.). Разом з тим, в обґрунтування своєї позиції контролюючий орган послався також на листи - повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.10.2014 № 10.401-14/79-1009, від 04.11.2014 № 10.401-14/79-1143, від 04.12.2014 № 10.401-14/79-1277 щодо порушення АТ «Електроград» термінів розрахунків у сфері ЗЕД при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 25.06.2012 № ЕХ 7 згідно Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою НБУ від 24.03.1999 № 136 ( зі змінами та доповненнями)
Суд не погоджується із позицією контролюючого органу, викладеною в акті перевірки від 04.02.2015 № 73/22.06/30734728, з огляду на наступне.
Абз. 4 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» встановлено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Разом з тим, статтею 3 вищевказаного Закону закріплені принципи зовнішньоекономічної діяльності, серед яких, зокрема:
- принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у: праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв'язки; праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь - яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України;
- принцип верховенства закону, що полягає у тому числі у регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України та забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь - який спосіб створюють для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України;
- принцип захисту інтересів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, який полягає, зокрема, у тому, що Україна як держава: забезпечує рівний захист інтересів всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності на її території згідно із законами України; здійснює рівний захист всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України за межами України згідно з нормами міжнародного права; здійснює захист державних інтересів України як на її території, так і за її межами лише відповідно до законів України, умов підписаних нею міжнародних договорів та норм міжнародного права.
Положеннями частини 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено свободу суб'єктів ЗЕД при укладанні зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України.
Так, законодавець на вищому рівні закріпив вищеперелічені принципи з метою розвитку зовнішніх економічних відносин між країнами та для розширення ринків збуту товарів та послуг, надавши суб'єктам зовнішньоекономічних відносин певну волю обирати модель поведінки при укладанні зовнішньоекономічних контрактів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 2012 року між суб'єктами зовнішньоекономічних відносин: Приватним акціонерним товариством «Електроград» (м. Кривий Ріг, Україна) та ТОВ «ПО Електроград» (м. Бєлгород, Росія) укладено контракт із постачання електрообладнання № EX7, за умовами якого АТ «Електроград» виготовляє згідно технічної документації та продає, а ТОВ «ПО Електроград» приймає та оплачує електротехнічне обладнання відповідно до Специфікацій покупця, які є невід'ємною частиною контракту.
Отже, за умовами зазначеного контракту АТ «Електроград» є виробником та продавцем електротехнічного обладнання, а ТОВ «ПО Електроград» є покупцем товару.
Кількість, технічні характеристики та вартість, строки поставки та оплати обладнання визначаються в специфікаціях до контракту, які є його невід'ємною частиною (п. 2.1. контракту від 25.06.2012 № EX7).
Згідно розділу 4 контракту від 25.06.2012 № EX7 та Специфікацій до нього, оплата вартості відвантаженої партії товару здійснюється протягом вісімдесяти п'яти календарних днів з моменту оформлення вантажної митної декларації в країні продавця. Поставка товару здійснюється на умовах СРТ м. Бєлгород, вул. Дзгоєва, 6, Росія, згідно ІНКОТЕРМС 2010.
Відповідно до розділу 3 контракту від 25.06.2012 № EX7, загальна вартість контракту складала 50000000,00 рублів РФ. Додатковою угодою № 4 від 30 жовтня 2013 року загальна вартість контракту була збільшена до 200000000, 00 рублів РФ.
26.03.2014 між ТОВ «ПО «Електроград» (м. Бєлгород, Росія) та Приватним акціонерним товариством «Електроград» (м. Кривий Ріг, Україна) укладено договір постачання № И -02,за умовами якого ТОВ «ПО «Електроград» зобов'язалося передавати у власність АТ «Електроград» електротехнічну продукцію, а АТ «Електроград» зобов'язалося приймати та оплачувати товар у порядку, визначеному договором.
01 липня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Електроград» та ТОВ «ПО Електроград» було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог ( далі - Угода).
На підставі п. 2 Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01 липня 2014 року, сторони підтвердили реальність та обсяги зустрічних зобов'язань, наведених у п. 1 Угоди, та у п. 3 Угоди дійшли згоди щодо зарахування зустрічних однорідних вимог по зобов'язанням, вказаним у п. 1 Угоди, і таким чином, з моменту підписання Угоди визначили зобов'язання АТ «Електроград» (Україна) перед ТОВ «ПО Електроград» (Росія) у розмірі 9972481,80 руб. РФ припиненими; зобов'язання ТОВ «ПО Електроград» (Росія) перед АТ «Електроград» (Україна) припиненими у розмірі 9972481, 80 руб. РФ.
Отже, відповідно до п. 3 Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01 липня 2014 року, зобов'язання ТОВ «ПО Електроград» перед АТ «Електроград» за контрактом на поставку товару від 25.06.2012 № ЕХ7 було припинено частково в сумі 9972481, 80 руб. РФ.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Як встановлено постановою Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» № 270, яка набрала чинності 12.05.2014, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. ст. 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Згідно ст. 4 вказаного вище Закону, порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зовнішньоекономічні операції між позивачем та контрагентом - нерезидентом: ТОВ «ПО Електроград» (Росія) були припинені в межах терміну, встановленого чинним законодавством, у сумах, обумовлених сторонами контрактів, із застосуванням заліку взаємних зустрічних однорідних вимог.
Як визначено в ст. 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право: самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з - поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Господарське зобов'язання відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, згідно якої господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Відповідно до положень ст. ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Положення Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не містять заборони щодо зміни сторонами істотних умов договору, у тому числі його ціни, шляхом підписання додаткових угод до нього.
Зазначений Закон регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом їх виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб.
Частиною 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що суб'єкти ЗЕД мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України.
Пунктом 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, встановлено, що експортна, імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.
Листом від 23 червня 1999 року № 18-211/1872-5495 «Щодо зарахування зустрічних однорідних вимог», у зв'язку із численними зверненнями комерційних банків та їх клієнтів, Національний банк України роз'яснив, що Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання. Проте, це не виключає можливості припинити зобов'язання іншим шляхом, в тому числі, і зарахуванням. Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь - які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. У разі наявності належним чином оформлених документів, припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування є підставою для зняття комерційними банками з контролю експортно - імпортних операцій своїх клієнтів, який здійснюється банками відповідно до вимог Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136.
Відповідно до п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року №136, експортна, імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.
Як встановлено п. 5.8. вищевказаної Інструкції, банк у довільній формі повідомляє податковий орган про факт зняття з контролю операції резидента на підставі документів про припинення зобов'язань за цією операцією шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами (пункт 1.10 розділу 1 цієї Інструкції).
Судом встановлено, що угода про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог від 01.07.2014 між АТ «Електроград» (Україна) та нерезидентом ТОВ «ПО Електроград» (Росія) відповідає наступним умовам, а саме: вимоги є зустрічними, тобто випливають із різних взаємних зобов'язань між АТ «Електроград» та нерезидентом ТОВ «ПО Електроград»; вимоги є однорідними, тобто взаємні вимоги грошових сум в одній і тій же валюті; строк виконання настав за всіма зустрічними вимогами; між сторонами не було та не має спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.
Таким чином, при укладанні угоди про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог від 01.07.2014 між АТ «Електроград» та нерезидентом - ТОВ «ПО Електроград», сторонами дотримано вимоги визначені ст. ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями.
Податковий орган, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово - кредитний ринок» від 06.11.2012 № 5480-VI та постанову Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» №270 від 12.05.2014.
Вказаним Законом України внесено зміни до статті 387 Господарського кодексу України, викладено її в наступній редакції: «суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті».
Пунктом 2 постанови Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» № 270 від 12.05.2014, запроваджено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із - за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.
Проте, з такими доводами контролюючого органу суд погодитися не може, оскільки Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Цивільний кодекс України не виключають можливості припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги за зовнішньоекономічними договорами, вказані нормативно - правові акти закріплюють припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог як один із способів припинення зобов'язань, відмінний від відплатного виконання шляхом фактичної оплати за поставлені товари/надані послуги.
Окрім того, як положення ст. 387 Господарського кодексу України, так і п. 2 постанови Правління Національного банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» № 270 від 12.05.2014 унормовують відносини, пов'язані з продажем валютних надходжень на міжбанківському валютному ринку України, проте їх застосування можливе лише у разі фактичного надходження іноземної валюти на рахунки резидента із-за кордону, в свою чергу при застосуванні способу виконання зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог фактичного надходження грошових коштів не відбувається, тому, посилання відповідача на вказані норми у даному випадку є недоречним.
Крім того, відповідно до ст. ст. 1 і 2 Закону, а також з метою підтримки стабільності валютного ринку України, на заміну Постанові № 270 було введено в дію постанову Правління Національного банку України від 20.08.2014 № 515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України» (далі - Постанова № 515), у п. 1 якої закріплено аналогічну норму щодо здійснення розрахунків за експортними, імпортними операціями у 90-денний строк. Зазначена постанова діяла з 21.08.2014 по 21.11.2014 включно.
Керуючись вищевикладеними нормами Закону та відповідно до п. 4 постанови від 20.08.2014 № 515, у зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із - за кордону, Правління НБУ заборонило уповноваженим банкам знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Як вбачається з тексту п. 4 Постанови № 515, саме з її запровадженням 21.08.2014 набувають чинності обмеження щодо можливості припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними контрактами зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Оскільки вказана постанова № 515 прийнята після укладення між АТ «Електроград» та ТОВ «ПО Електроград» Угоди про взаємозалік зустрічних однорідних вимог від 01.07.2014, перелічені у акті перевірки від 04.02.2015 № 73/22.06/30734728 операції не можуть бути врегульовані її положеннями, так як припинені до набрання нею чинності.
В акті перевірки податковий орган на підтвердження наявності порушень валютного законодавства з боку АТ «Електроград» посилається на листи ПАТ «Укрсоцбанк» від 03.10.14 №10.401-14/79-1009, від 04.11.14 №10.401/79-1143, від 04.12.14 №10.401/79-1277 щодо порушення АТ «Електроград» термінів розрахунків у сфері ЗЕД при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 25.06.2012 № EX7.
Проте, слід враховувати, що листи комерційних банків про зняття з контролю валютних операцій не є інструментом визначення дотримання або недотримання суб'єктом ЗЕД вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в контексті належного виконання вимог Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, оскільки повноваження щодо контролю дотримання або недотримання таким суб'єктом вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» покладені саме на податкові органи, а не на комерційні банки.
Крім того, ДПА України листом від 11.05.2007 № 9433/7/22-6017 «Щодо проведення перевірок експортно - імпортних операцій» роз'яснила, що дотримання вимог пункту 1.9. ( з урахуванням внесених змін пункту 1.10) Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 24.03.1999 № 136, є підставою для прийняття податковими органами здійсненого суб'єктами господарювання припинення зобов'язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування однорідних вимог.
Таким чином, при проведенні перевірки податковий орган повинен був надати належну оцінку операціям позивача із нерезидентом щодо зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог, а не здійснювати лише посилання на листи комерційного банку в обґрунтування правомірності прийнятого рішення та покладати їх в основу своєї позиції.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача витрати у розмірі 368, 85 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Електроград» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 368 (триста шістдесят вісім гривень) грн. 85 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова