Справа № 60759/11/9104
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. м. Київ К/800/29738/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року у справі за позовом Зборівського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2011 року Зборівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останнього на користь позивача коштів, отриманих як допомога по безробіттю, в сумі 3160,37грн.

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 15.03.2011р. позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, постановляючи рішення, суд апеляційної інстанції погодився по суті з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та законність позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та прийняти нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення останнім при розгляді справи норм матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 20.01.2006р. ОСОБА_4 звернувся до Зборівського районного центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, вказавши, що на даний час він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує.

На підставі поданої заяви позивачем було присвоєно відповідачу статус безробітного відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000р. №1533-ІІІ (далі - Закон №1533-ІІІ) й за час перебування на обліку з 22.05.2006р. по 03.01.2008р. ОСОБА_4 отримав допомогу по безробіттю в сумі 3160,37 грн.

Проте, в ході проведеного позивачем розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виявлено, що відповідач, отримуючи допомогу по безробіттю одночасно в період з 24.05.2005р. по 14.12.2007р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що позивача не повідомив й в добровільному порядку отримані кошти не повернув.

Підпунктом «б» пункту 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991р. №803-XII (далі - Закон №803-XII) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

За змістом статті 2 Закону №803-XII безробітними визнаються працездатні громадяни, працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до роботи.

Відповідно до ст.ст.7, 22 Закону №1533-ІІІ особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, мають право, зокрема, на отримання допомоги по безробіттю.

При цьому, ст.36 Закону №1533-ІІІ передбачено стягнення з особи відповідно до законодавства України в разі настання певних обставин, що впливають на умови виплати їй матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, одержаних коштів.

Так, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009р. №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009р. №7-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009р. за №232/16248, яким визначено механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, зокрема, його п.3, перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

При цьому, рішення щодо проведення перевірки приймається керівником центру зайнятості.

Як зазначено в п.4 Порядку, для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України як центральними органами виконавчої влади; обмін інформацією між центрами зайнятості та державними реєстраторами здійснюється згідно з Порядком взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005р. №121/560/406, постановою правління Пенсійного фонду України від 07.12.2005р. №23-3, постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 07.12.2005р. №368, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.12.2005р. за №1523/11803.

Відповідно до п.5 Порядку за результатами перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили; у разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує власним підписом; у разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості.

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг (пункт 6 Порядку).

За змістом п.7 Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом; протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Відповідно ж до п.8 Порядку у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. №1155, відмови особи повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Приписи щодо повернення коштів в судовому порядку в разі відмови особи добровільно їх повернути містяться й в п.6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000р. №307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000р. за №915/5136.

З огляду на наведене, слід констатувати, що в разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих зверненню центру до такої особи з вимогою про повернення виплачених їй як допомога по безробіттю коштів й можливому подальшому його зверненню до суду в разі відмови безробітного добровільно повернути отримані кошти має передувати розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яке здійснюється лише на підставі рішення керівника центру зайнятості шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості саме під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, зі складенням за результатами розслідування акту й в разі встановлення в ньому недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та призначено виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з цим актом під особистий підпис та знімається з обліку як безробітна.

Проте, під час розгляду даної справи суди попередніх інстанції наведені приписи законодавства залишили поза увагою, а отже й не дослідили та не встановили певні обставини, що випливають з останніх та мають суттєве значення для вирішення спору у даній справі.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті.

Касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.