Справа № 338/1152/14-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2015 р. м. Київ К/800/15565/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області (далі - Управління) на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірною відмову Управління у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу; зобов'язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) період роботи з 25 січня 1979 року по 28 березня 1985 року, з 20 червня 1986 року по 2 березня 1987 року, з 20 березня 1987 року по 13 січня 1992 року, з 24 березня 2000 року по 3 травня 2001 року, з 4 травня 2001 року по 30 червня 2003 року, з 1 липня 2003 року по 25 липня 2009 року, як трудовий стаж вироблений в місцевостях прирівняних до району Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі; зобов'язати Управління здійснити перерахунок та виплатити пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з серпня 2009 року (з моменту призначення пенсії).

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Управління в перерахунку пенсії ОСОБА_2 та зарахуванні пільгового стажу. Зобов'язано Управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_2, врахувавши період роботи з 25 січня 1979 року по 28 березня 1985 року, з 20 червня 1986 року по 2 березня 1987 року, з 20 березня 1987 року по 13 січня 1992 року, з 24 березня 2000 року по 3 травня 2001 року, з 4 травня 2001 року по 30 червня 2003 року, з 1 липня 2003 року по 25 липня 2009 року, як трудовий стаж, зароблений в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців. Зобов'язано Управління зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_2 з врахуванням пільгового стажу з 30 січня 2014 року.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні та отримує з 15 червня 2009 року пенсію за віком.

ОСОБА_2 працював в Івано-Франківському управлінні бурових робіт помічником бурильника, бурильником з 25 січня 1979 року по 28 березня 1985 року та бурильником з 20 червня 1986 року по 2 березня 1987 року на Україні та вахтово-експедиційним методом в Західному Сибіру з них: з 25 січня 1979 року по 15 травня 1980 року робота на Україні; з 16 травня 1980 року по 1 жовтня 1984 року - робота вахтово-експедиційним методом в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі ( Ханти - Мансійський автономний округ Тюменської області); з 20 червня 1986 року по 2 березня 1987 року - робота вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі ( Ямало - Ненецький автономний округ Тюменської області).

Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці позивача та довідці, виданій Прикарпатським управлінням бурових робіт ПАТ «Укрнафта» від 14 лютого 2014 року №10-208. У довідці вказано, що робота вахтово-експедиційним методом проводилась в режимі 15 робочих днів в місяць в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, по 12 год. за добу, з урахуванням часу в дорозі, і з таким же періодом відпочинку за місцем постійного проживання з відпрацюванням місячної та річної норми робочого часу. Зазначено, що до заробітної плати ОСОБА_2 виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавались додаткові відпустки.

Також, як підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_2 та уточнюючими довідками, позивач у період з 20 березня 1987 року по 13 січня 1992 року, з 24 березня 2000 року по 3 травня 2001 року, з 4 травня 2001 року по 30 червня 2003 року, з 1 липня 2003 року по 25 липня 2009 року працював в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок пенсії позивача з врахуванням періоду його роботи з 25 січня 1979 року по 28 березня 1985 року, з 20 червня 1986 року по 2 березня 1987 року, з 20 березня 1987 року по 13 січня 1992 року, з 24 березня 2000 року по 3 травня 2001 року, з 4 травня 2001 року по 30 червня 2003 року, з 1 липня 2003 року по 25 липня 2009 року, як трудовий стаж, зароблений в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

До вказаного висновку суди попередніх інстанцій прийшли з огляду на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (абзац другий пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац третій пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з п'яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція).

За змістом пункту 7 Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Згідно з пунктом 6 Інструкції пільги, передбачені Указами від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Відповідно до пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року №794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10 лютого 1960 року.

Про надання таким працівникам пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, у вказаній постанові не зазначено.

Задовольняючи позовні вимоги за період з 25 січня 1979 року по 2 березня 1987 року, суди попередніх інстанцій не надали оцінку, враховуючи наведене нормативно-правове регулювання, чи дає позивачу право на пільги з кратного обчислення трудового стажу (один рік за один рік і шість місяців) його робота у вказаний період вахтовим методом по 15 днів у місяць в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за трудовим договором з підприємством, що не було розташоване у цих районах.

Що стосується визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, то суди попередніх інстанцій не проаналізували чинне законодавство України яке регулює питання обчислення такого стажу після 1 січня 1991 року, зокрема багатосторонню Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, двосторонню Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, двосторонню тимчасову Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року.

Частиною 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб