Справа № 802/630/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 травня 2015 р. Справа № 802/630/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Тульчинського районного центру зайнятості

до: ОСОБА_1

про: стягнення матеріального забезпечення у сумі 927, 64 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Тульчинський районний центр зайнятості з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріального забезпечення у сумі 927, 64 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за відповідачем рахується заборгованість з виплати допомоги по безробіттю в сумі 927,64 грн., яка в добровільному порядку не сплачена.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, повноважного представника не направив, заперечень на адміністративний позов не надав, про дату, час і місце повідомлявся належним чином. Конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення зв'язку: "за закінченням терміну зберігання".

Положеннями частини 11 статті 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатніх заходів для належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, суд, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, визнав можливим проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського районного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу. В зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи та згідно поданої заяви на ім'я директора центру зайнятості, позивачу надано статус безробітного та відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" призначено допомогу по безробіттю та відповідно ознайомлено з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного у відповідності до чинного законодавства України (а.с. 4).

Посадовими особами Тульчинського РЦЗ проведено розслідування страхового випадку з метою перевірки достовірності даних та документів відповідача, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг.

За наслідками даного розслідування складено акт № 68 від 12.12.2014 року, в якому встановлено, що після звірки з ДПІ, яка проводилась за 1 квартал 2014 року, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах у 1 кварталі 2014 року з ТОВ "Літинський м'ясокомбінат" (а.с. 8).

З метою підтвердження даної інформації центром зайнятості на адресу ТОВ "Літинський м'ясокомбінат" було надіслано запит.

Згідно відповіді ТОВ "Літинський м'ясокомбінат" № 330 від 14.10.2014 року з'ясовано, що відповідач працював на посаді заступника директора з 18.03.2014 року по 18.04.2014 року відповідно до наказів № 22/1-к від 18.03.2014 року та № 33-к від 18.04.2014 року (а.с. 6).

Враховуючи те, що відповідач, перебуваючи на обліку позивача як безробітний, водночас перебував у трудових відносинах з ТОВ "Літинський м'ясокомбінат", у зв'язку з чим не мав права отримувати допомогу по безробіттю, Тульчинський районний центр зайнятості звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - Закон) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 44 вказаного Закону зареєстровані безробітні зобов'язані, зокрема інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 45 Закону передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі зайнятості особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно п.п. 1 п. 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 N 307 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. При цьому обов'язок повідомити центр зайнятості про дану обставину покладається виключно на безробітного.

Пунктом 1.3 Порядку визначено, що допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості, на які покладено функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), за місцем перебування безробітного на обліку і виплачується в установленому порядку через банківські установи.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 34 Фонд має право, зокрема стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно із ч. 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин (п. 6.14 Порядку).

Оскільки відповідачем не повідомлено центр зайнятості про факт працевлаштування, сума допомоги по безробіттю підлягає стягненню з моменту працевлаштування ОСОБА_1, тобто з 18.03.2014 року.

Виконуючи покладені законодавством функції, Тульчинський районний центр зайнятості надсилав на адресу ОСОБА_1 повідомлення № 05-16/2071 від 22.12.2014 року про необхідність повернення коштів, виплачених відповідачу за вказаний період в сумі 927,64 грн., однак докази сплати даної заборгованості відсутні.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку (абз. 2 п. 6.14 Порядку).

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем в добровільному порядку не виплачено на адресу позивача вказаної суми коштів, про що свідчить відсутність відповідних доказів в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) допомогу по безробіттю в сумі 927,64 грн. на рахунок Тульчинського районного центру зайнятості.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович