Справа № 805/187/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р. Справа № 805/187/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Флот Донбасу»

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування податкових повідомлень - рішень № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» звернулося до суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував безпідставністю висновків проведеної позапланової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, на підставі яких винесені спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно висновків акту позапланової документальної виїзної перевірки від 29 травня 2014 року податковим органом встановлено порушення п. 1.32.ст.1, пп. 1.20.1 п. 1.20. ст.. 1, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп.135.5.4 п. 135.5 ст. 135, 153.2.1, 153.2.3 п. 153.2, ст. 153, пп. 138.10.2 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 2050871,00 гривень у період з 1 кварталу 2011 року по 1 квартал 2013 року, порушення пп.14.1.36, п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.2 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 238627,00 гривень за 2013 рік.

Крім того, встановлено порушення п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 1817479,00 гривень, у тому числі за червень 2011 року на суму 281369,00 гривень та за жовтень 2012 року на суму 1536110,00 гривень.

Сутність порушень, визначених у акті позапланової документальної виїзної перевірки позивача від 29 травня 2014 року полягає у тому, що фіскальний орган дійшов висновку про порушення п.1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134, пп. 153.2.1, пп. 153.2.3 п.153.2 ст.153 Податкового Кодексу України, виходячи з того, підприємством було відображено реалізацію вагонів-цистерн та критих вагонів пов'язаній особі - ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» по цінам, що є нижчими за звичайну ціну, в результаті чого занижено доход по рядку 02 Декларації «дохід від операційної діяльності товарів (робот, послуг)» за 4-й квартал 2012 року в сумі 7680550,00 гривень. Вказане порушення спричинило заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за жовтень 2012 року на суму 1536110,00 гривень. Позивач зазначає, що не є пов'язаною особою з ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш».

Також зазначене вище порушення потягнуло за собою порушення підприємством п.188.1ст.188, п.189.1ст.189 ПКУ в частині заниження податкових зобов'язань з ПДВ за жовтень 2012 року на суму 1536110,00 гривень у зв'язку з продажем позивачем вагонів по цінам, що є нижчими за звичайну ціну.

Крім того, позивач вважає неправомірним висновок відповідача стосовно порушення пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, ТОВ «Торговий флот Донбасу» стосовно заниження доходу по рядку 03.25 «Суми безнадійної кредиторської заборгованості» у Додатку ІД до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 4 квартал 2012 року на загальну суму 195556,00 гривень, в результаті не включення заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності перед ТОВ «СРЗ» за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року. Зауважує, що оскільки згідно умов зазначеного договору він діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Тобто, не можна вважати, що дія вказаного договору закінчується після того, як минув термін, вказаний у п.2.2 договору, а у самому договорі не сказано, що строк дії договору дорівнюється строку здійснення розрахунків.

ТОВ «Торговий флот Донбасу» заперечує проти встановленого відповідачем порушення п. 1.32 ст.1, п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п.14.1ст.14, пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України ТОВ «ТФД», в результаті чого завищені витрати за період з 01.01.2011року по 31.12.2013 року на вартість отриманих послуг - консультаційні послуги надані ПАТ «УПТК», ТОВ «УК «МІГ», а також послуги з безпеки, надані ТОВ «Безпека та право» які, як вважає фіскальний орган, не пов'язані з господарською діяльністю підприємства. В результаті вказаних порушень, в спірному акті зазначено, що ТОВ «Торговий флот Донбасу» завищені витрати на загальну суму 1986541,00 гривень.

Позивач наполягає, що наявними первинними та іншими документами, підтверджуються як сума витрат так й їх зв'язок з господарською діяльністю підприємства.

Стосовно порушень пп. 186.3 ст.186 Податкового кодексу України через не включення ТОВ «Торговий флот Донбасу» до складу зобов'язань з ПДВ за червень 2011року юридичних (адвокатських) послуг, отриманих від нерезидента, пов'язаних з арбітражним розглядом в сумі 281369,00 гривень, позивач заперечує, оскільки відповідно до пп.196.1.10 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону.

З зазначених підстав позивач вважає висновки акту позапланової документальної виїзної перевірки позивача від 29 травня 2014 року протиправними та просить скасувати податкові повідомлення - рішення № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року, прийняті за наслідками вказаної позапланової перевірки.

Представником позивача через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (том 4, а.с. 159).

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надавши письмові заперечення (том 2, а.с. 92-96). В обґрунтування незгоди із позовом зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень - рішень стали висновки, що викладені в акті позапланової документальної виїзної перевірки позивача від 29 травня 2014 року, а саме: продаж позивачем вагонів-цистерн та критих вагонів пов'язаній особі - ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» по цінам, що є нижчими за звичайну ціну, що призвело до заниження податку на прибуток та ПДВ. Ціни, наведені в акті перевірки Маріупольської ОДПІ, які використані відповідачем в якості звичайних цін взяти ним з російського сайту www.pg-online.ru «Промышленные грузы» Російської залізниці (Російська Федерація).

Також вважає, що строк позовної давності за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року закінчився, тому кредиторська заборгованість ТОВ «СРЗ» є безнадійною та повинна бути включена до складу доходів позивача.

Вважає, що консультаційні послуги надані позивачу ПАТ «УПТК», ТОВ «УК «МІГ» та послуги з безпеки, надані ТОВ «Безпека та право» не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, тому не мають відношення до витрат позивача.

Стосовно нарахувань ПДВ на юридичні послуги, сплачені за рішенням третейського суду, відповідач зазначає, що вказані послуги повинні оподатковуватись на підставі п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України як постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу. Оскільки отримувач послуг зареєстрований в Україні, то відповідно до пп.186.3 ст. 186 Податкового кодексу України юридичні (у тому числі адвокатські) послуги повинні оподатковуватись податком на додану вартість. Вважає посилання позивача на положення ст. 25 Закону України «Про третейські суди» безпідставними, оскільки справа розглядалась у Міжрегіональному арбітражному суду м. Москва, а не в українському третейському суді, тому приписи пп. 196.1.10, п. 196.1 ст. 10 Податкового кодексу України в частині не віднесення до об'єкту оподаткування оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону є правомірними. Тобто, фактично на думку відповідача, Міжрегіональний арбітражний суд м. Москва не є третейським судом, оскільки діє не в межах України.

Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті позапланової документальної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, представник відповідача зауважував на необґрунтованості заявлених позивачем вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Через канцелярію суду представником відповідача надано клопотання про зупинення провадження у справи для ознайомлення з матеріалами справи, а саме: висновком судово-економічної експертизи, який відповідач просить надіслати на його адресу (том 4. а.с. 195). Суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки листом від 18 травня 2015 року відповідача було повідомлено повернення справи з судової експертизи та про можливість ознайомитися з висновком експерта від 15 травня 2015 року № 404/24 за адресою місцезнаходження суду. Проте, відповідач до суду не з'явився, з висновком експерта не ознайомився, фактично зловживаючи правами, наданими йому ст. 49 КАС України. При цьому, слід зазначити що відповідачем надано довіреність на представництво його інтересів в суді працівнику Слов'янської ОДПІ (том 2, а.с 68).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» зареєстровано як юридичну особу з кодом листопада 2002 року, про що зазначено в акті про результати документальної позапланової перевірки позивача від 29 травня 2014 року ( том 1, а.с.12).

Позивач перебуває на податковому обліку у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, про що також зазначено у акті позапланової документальної виїзної перевірки позивача від 29 травня 2014 року (том 1, а.с.12).

Представниками Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, про що складено акт від 29 травня 2014 року № 310/05-19-22-01/32255274 з додатками (том 1, а.с. 11-116).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 1.32.ст.1, пп. 1.20.1 п. 1.20. ст.. 1, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп.135.5.4 п. 135.5 ст. 135, 153.2.1, 153.2.3 п. 153.2, ст. 153, пп. 138.10.2 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 2050871,00 гривень у період з 1 кварталу 2011 року по 1 квартал 2013 року, порушення пп.14.1.36, п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.2 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 238627,00 гривень за 2013 рік (том 1, а.с. 79).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року (том 1, а.с. 124-128).

Оподаткування операцій з пов'язаними особами визначалося пунктом 153.2 статті 153 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), у редакції, що діяла на момент спірних взаємовідносин.

Відповідно до пп. 153.2.1 п. 153.1 ст. 153 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Згідно з п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», порушення якого, вказано в акті перевірки, валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пп.7.4.1 п. 7.4 ст.7 вказаного Закону доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Пунктом 1.26 статті 1 цього Закону визначено, що пов'язана особа - особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини);

посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або зупинення правових відносин, а також члени її сім'ї.

Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного капіталу платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного капіталу платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного капіталу платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належить такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

Підпунктом 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 ПК України також визначено поняття пов'язаних осіб, зокрема, це - юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак:

юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку;

посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї;

платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти:

а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання;

обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належать такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

Відповідно до приписів пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Методи визначення та порядок застосування звичайної ціни визначено в статті 39 ПК України, проте згідно з п.1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» стаття 39 цього Кодексу набирає чинності з 1 січня 2013 року і відповідно п.2 цього ж розділу ПК України пункт 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» діє до 1 січня 2013 року, тому відповідач при визначенні звичайної ціни керувався нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.12 ст. 1 цього Закону, якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

За приписами пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом (пп.1.20.51).

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 цього ж Закону встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Відповідачем зазначено в акті перевірки, що згідно протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Торговий флот Донбасу» від компанії засновника UITS LIMITED, Республіка Кіпр - 74,9% - уповноважена особа ОСОБА_2, який є заступником генерального директора - директором по корпоративним правам ПАТ «Азовмаш» (засновником ПАТ «Азовмаш» є WESSANEN TRADING LIMITED (Кіпр), засновником ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» є також WESSANEN TRADING LIMITED (Кіпр), який, на думку фіскального органу є пов'язаною особою позивача з ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» (том 1, а.с. 18).

Згідно умов договору №112 ТД від 26.09.2011року, укладеного між ТОВ «Торговий флот Донбасу» (постачальник) та ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» (покупець) ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» отримав від позивача та оплатив вагони-цистерни виробництва ВАТ «Азовзагальмаш» на загальну суму 44419500,00 гривень з ПДВ (том 1, а.с. 214-217). Строк поставки - жовтень 2012 року, товар постачається на умовах DAP ст. Валуйки за правилами «ІНКОТЕРМС 2010».

В матеріалах справи також наявний додаток №1 «Технічний облік товару» до додаткової угоди № 2 від 11.10.2012 року до договору № 112ТД від 26.09.2011року, за яким визначені основні технічні характеристики вагонів, що постачаються: вагон моделі 15-1755, призначення: для світлих нафтопродуктів та інше (том 1, а.с.225).

Крім того, між ТОВ «Торговий флот Донбасу» (постачальник) та ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» (покупець) укладено договір № 93ТД від 29.07.2011 року, згідно умов якого, покупець отримав від позивача та оплатив криті вагони виробництва ВАТ «Азовзагальмаш» на загальну суму 19260000,00 гривень з ПДВ (том 1, а.с. 229-232). Строк поставки - жовтень 2012 року, товар постачається на умовах DAP ст. Валуйки за правилами «ІНКОТЕРМС 2010».

Позивачем до матеріалів справи надано додаткову угоди № 2 від 11.10.2012 року до договору № 93ТД від 29.07.2011року, якої внесено зміни до пунктів 1.1, 2.1, 2.2., 4.1, 4.4, 4.6.1, 4.6.2, 4.10, розділу 5 «Гарантії, якість та комплектність товару» та розділу 7 «Відповідальність сторін договору» змінено та викладено у наступної редакції:

«1.11 постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та сплатити нові залізничні криті вагони мод. 11-1807-01, ТУ У 35.2-0:2005, 2012 року виготовлення, виробництва ПАТ «Азовзагальмаш» (товар), у кількості та номенклатурі, що вказані у специфікаціях, що є невід'ємною частиною дійсного договору, на умовах, викладених у дійсному договорі».

«2.1 Ціна одиниці товару на умовах DАР ст. Валуйки, Південно-західної залізниці згідно правилам «ІНКОТЕРМС 2010» складає 770400,00 гривень, у т.ч. ПДВ 128400,00 гривень».

«2.2 Загальна сума договору складає 19260000,00 гривень, у т.ч. ПДВ -3210000,00 гривень».

«4.1. Строк передачі товару узгоджується у специфікаціях, що є невід'ємною частиною дійсного договору».

Також, в матеріалах справи наявна специфікація №1 до договору № 93Т від 29.07.2011року (том 1, а.с.238).

В акті перевірки в якості обґрунтування порушення міститься посилання на сайт www.pg-online.ru (том 1 а.с.19).

Суд зауважує, що сайт www.pg-online.ru. - це інформаційний ресурс Російської Федерації, зокрема, Російської залізниці. Тобто, вказаний ресурс містить інформацію стосовно рівня цін на вагони, яка сформувалась у підприємства «Російська Залізниця» на території Російської Федерації.

Операції з продажу вагонів-цистерн та критих вагонів за договорами № 112ТД від 26.09.11року (додатковою угодою № 2 від 11.10.2012 року) та № 93ТД від 29.07.2011 року (додатковою угодою № 2 від 11.10.2012 року) були здійснені між резидентами України - ТОВ «Торговий флот Донбасу» (м. Маріуполь, Україна) та ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» (м. Маріуполь, Україна) та на її території.

Таким чином, інформація, що міститься на сайті www.pg-online.ru не може бути використана відповідачем для визначення рівня цін та порядку їх формування при реалізації вагонів резидентами України на території України.

Судом було призначено судову-бухгалтерську експертизу за клопотанням позивача, оскільки у справі наявні питання, що потребують спеціальних знань в економічній сфері.

Висновком від 15.05.2015 року № 404/24 судово-економічної експертизи у даній справі встановлено, що виходячи з результатів зіставлення даних наданих експерту документів від ТОВ «Торговий флот Донбасу» з даними, наведеними у акті перевірки Маріупольської ОДПІ при визначенні порушення, неможливо встановити та зробити висновок про те, що товари, ціни на які порівнювались ОДПІ з метою визначення рівня «звичайних цін» є ідентичними та/або однорідними. Співставлення контрактів з реалізації позивачем вагонів на адресу ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» з даними що міститься в акті перевірки в якості обґрунтування порушення в частині встановлення умов за яких формувався рівень цін на вказані товари (відповідно до пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» наведені у таблиці № 3 та 4 висновку № 404/24 (том 2, а.с.108-109).

Стосовно висновку відповідача щодо пов'язаних осіб між позивачем та ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» слід зазначити наступне. В спірному акті перевірки не доведено, що ТОВ «Торговельний флот Донбасу» безпосередньо або через пов'язаних осіб володіє часткою у статутному фонді ПрАТ «ТД Азовзагальмаш» чи здійснює вплив на господарську діяльність.

У позивача вплив здійснюють учасники товариства: UITC LIMITED - 74,9% та Фонд державного майна України - 25,10% (том 4, а.с. 177), у ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» - акціонер WESSANEN TRADING LIMITED, як встановлено відповідачем у акті перевірки.

З зазначених підстав, відповідачем не доведено, що певні фізичні особи - представники позивача можуть на власний розсуд, без відповідних доручень впливати на господарську діяльність позивача.

Як визнає позивач, фізична особа ОСОБА_2 є дійсно пов'язаною особою з ТОВ «Торговий флот Донбасу» за приписами пп.14.1.159 п.14.1 ст. 14 ПК України, але він не обіймає ніякої посади в органах управління ПрАТ «ТД Азовзагальмаш», яке є покупцем у спірних угодах. ОСОБА_2, як зазначено в акті перевірки, є заступником генерального директора - директором по корпоративним правам ПАТ «Азовмаш», яке не є стороною спірних угод, тому висновки податківців стосовно пов'язаних осіб не обґрунтовані ані нормами законів, ані належними доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо необґрунтованості податкових повідомлень-рішень від 17.06.2014 року № щодо донарахування ПДВ у загальній сумі 1920138,00 гривень та щодо донарахування податку на прибуток у загальній сумі 2016145,00 гривень.

Стосовно порушення ТОВ «Торговий флот Донбасу» пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК України в результаті не включення до об'єкту оподаткування заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності перед ТОВ «СРЗ» за договором купівлі-продажу цінних паперів № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року, внаслідок чого підприємством занижено доход по рядку 03.25 «Суми безнадійної кредиторської заборгованості» у Додатку ІД до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 4 квартал 2012 року на загальну суму 195556, 00 гривень, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Поняття фінансової допомоги наведено у пп.14.1.257, п. 14.1 ст. 14 ПК України. Так, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до приписів п.135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають, зокрема, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначеної на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Статтею 256 Господарського кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, починається заново (ст. 264 ГК України).

Таким чином, проаналізувавши зазначені норми права, суд приходить до висновку, що періодом на який припадає визнання кредиторської заборгованості безнадійною з наступним включенням суми такої заборгованості до складу інших доходів платника податку відповідно до вимог пп.135.5.4 п.135.5 ст. 135 ПК України визнається період на який припадає строк закінчення позовної давності.

При цьому, за зобов'язаннями з визначеним строком їх виконання, моментом початку перебігу терміну позовної заяви визнається дата закінчення строку виконання вказаних зобов'язань (п. 5 ст. 261 ГК України). Загальний термін позовної давності, якщо строк позовної давності не збільшений за домовленістю сторін, складає 3 роки (ст.256 ГК України).

У разі вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, перебіг позовної давності переривається та після переривання перебіг позовної давності починається заново (п.1-3 ст.264 ГК України).

Судовим експертом досліджено дані наданих позивачем документів (договорів, первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, інше) та встановлено:

- фактичне формування спірної кредиторської заборгованості;

- період формування зобов'язань по спірним операціям;

- початок строку позовної давності за даними операціями, виходячи з умов договору та інших обставин;

- наявність (відсутність), дій, що свідчать про визнання ТОВ «Торговий флот Донбасу» свого боргу перед ТОВ «СРЗ», які у відповідності до ст.264 ГКУ переривають перебіг позовної заяви;

- період закінчення строку позовної давності з погашення ТОВ «Торговий флот Донбасу» свого боргу перед ТОВ «СРЗ» в рамках укладеного договору, з урахуванням всіх встановлених обставин.

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу цінних паперів № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року, який укладений між ТОВ «Перша Брокерська Компанія (повірений), ТОВ «Торговий флот Донбасу» (покупець) та ТОВ «СРЗ» (продавець) (том 1, а.с.211-212). Відповідно до умов договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити прості векселі на загальну суму 11300000,00гривень.

Згідно до пункту 2.2 договору повний розрахунок між продавцем та покупцем повинен бути здійснений протягом одного року з дати передачі векселів, вказаних у пункті 1.1 договору. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пункт 7.1).

Додатковою угодою до договору від 05.11.2009 року № 69/0511/004 від 01.10.2010 року встановлено:

У розділі 2. Порядок розрахунків пункт 2.2 викладено у наступній редакції: «Повний розрахунок між продавцем та покупцем повинен бути здійснений протягом двох років з дати передачі векселів, вказаних у п.1.1».

Інші пункти договору від 05.11.2009 року № Б69/0511/004 залишаються без змін.

Ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та є невід'ємною частиною договору від 05.11.2009 року № Б69/0511/004.

Додаткова угода значиться підписаною від імені покупця та продавця, та скріплена печатками підприємств.

Слід зазначити, що у зв'язку з відсутністю у додатковій угоді до договору від 05.11.2009 року № 69/0511/004 від 01.10.2010 року підпису третьої сторони за договором, а саме: повіреного - Першої Фондової Брокерської Компанії, вказана додаткова угода актом перевірки відповідача визнається недійсною (том 1, а.с.21).

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держава і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.

За таких обставин, контролюючому органу не надано права визнавати господарські угоди недійсними в позасудовому порядку.

Крім того, слід зазначити, що укладання додаткової угоди від 01.10.2010 року до договору № 69/0511/004 від 05.11.2009 року, є вчинення з боку боржника дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за приписами пунктів 1-3 ст.264 ГК України.

У даному випадку перебіг позовної давності по зобов'язанню зі сплати ТОВ «Торговий флот Донбасу» вартості придбаних векселів переривається датою підписання додаткової угоди - 01.10.2010 року, а після цієї дати перебіг позовної давності починається заново.

Як зазначено у висновку № 404/24 від 15.05.2015 року, експерту надані:

- акт прийму - передачі векселів від 05.11.2009 року, в рамках виконання договору від 05.11.2009 року № Б69/0511/004, що складений між ТОВ «СРЗ» та ТОВ «Торговий флот Донбасу». Вказаний акт значиться складеним у відповідності до встановленої форми, містить реквізити, визначені п. 2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та приймається експертом при проведенні дослідження;

- копії платіжних документів та виписок банку по сплаті позивачем вартості придбаних в рамках договору № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року векселів;

- регістри бухгалтерського обліку ТОВ «Торговий флот Донбасу» за рахунками 6851, 6811 Згідно вказаних регістрів, станом на 01.01.2012р та на 31.12.2013р заборгованість ТОВ «Торговий флот Донбасу» перед ТОВ «СРЗ» по розрахункам за договором № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року становить 195556,00 гривень, зазначений регістр значиться складеним у відповідності до встановленої форми, містить реквізити, визначені п.4ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та приймається експертом при проведенні дослідження.

З урахуванням даних що містяться у даних, наданих експерту документах, експертом, у таблиці №7 визначаються початок та кінець перебігу строку позовної давності з погашення заборгованості за отримані векселі в рамках договору № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року.

При цьому, як зазначає експерт:

- Початок перебігу позовної давності починається згідно п.2.2 Договору через рік після фактичного отримання векселів, а саме - 05.11.10р. (дата отримання векселів, згідно Акту прийому-передачі векселів від 05.11.09р.)

- Здійснені за період з 06.11.09р по 05.11.10р. платежі по сплаті вартості векселів, не враховуються експертом як такі, що переривають перебіг позовної давності, оскільки вони здійснені в межах строку для сплати визначеному умовами Договору №Б69/0511/004 від 05.11.2009р. (п 2.2 договору);

- Платежі, що були здійснені після 05.11.10р, є відповідно до п.1 ст.264 ГКУ, діями боржника, що свідчать про визнання ним свого боргу. Відповідно перебіг позовної давності переривається з дати платежу;

- Також, підписання додаткової угоди від 01.10.2010р. до договору №69/0511/004 від 05.11.2009р., відповідно до п. 1ст. 264 ГКУ також визнається вчиненням дій, що свідчить про визнання боргу. Відповідно перебіг позовної давності переривається з дати підписання додаткової угоди - 01.10.2010р.;

Після переривання, згідно п.3 ст.264 ГКУ перебіг позовної давності починається заново.

Вивчивши первинні документи та регістри бухгалтерського обліку, експерт прийшов до висновку, що строк позовної давності по сплаті позивачем вартості отриманих векселів в рамках договору № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року у сумі 195556,10 гривень станом на 4-й кв. 2012 року не минув, а у подальшому, сума заборгованості по сплаті вартості отриманих векселів в рамках договору № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року була повністю погашена згідно платіжних доручень: № 946 від 12.09.2014 року та № 959 від 17.09.2014 року.

Відповідачем у акті перевірки питання погашення позивачем кредиторської заборгованості за договором № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року не досліджувалося.

Зважаючи на наведене вище, підстав для включення 195556,00 гривень до складу доходу позивача у зв'язку з закінченням строку позовної давності за договором № Б69/0511/004 від 05.11.2009 року немає, а висновки відповідача стосовно донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 41067,00 гривень є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 396888,00 гривень, яке разом із зазначеним вище порушенням стосовно закінчення строку позовної давності відображене у податковому повідомленні-рішенні від 17.06.2014 року № , суд зазначає наступне.

Актом перевірки відповідача встановлено порушення ТОВ «Торговий флот Донбасу» п. 1.32 ст. 1, п 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України та завищення валових витрат за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року всього на суму 1986541,00 гривень, внаслідок включення до їх складу вартості консультаційних послуг та послуг з безпеки, які не пов'язані з господарською діяльністю підприємства.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у редакції, яка була чинною у період з 01.01.2011 року по 30.03.2011року, господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Статтею 5 вищезгаданого Закону визначалося поняття та склад валових витат підприємства в період спірних взаємовідносин.

Зокрема, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються:

Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не включаються до складу валових витрат, зокрема витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, виходячи з приписів Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», витрати платника податку на придбання товарів (послуг) включаються до складу валових витрат, якщо вказані товари (послуги) придбані для цілей ведення господарської діяльності, у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) при наявності відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, які підтверджують здійснення першої з подій: або списання коштів з банківського рахунку на оплату товарів (робіт, послуг), або оприбуткування товарів, а для робіт (послуг) - фактичне отримання результатів робіт (послуг).

Вказані норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» кореспондуються з аналогічними нормами Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно до положень п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат:

- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності (пп. 139.1.1);

- витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9).

Судовим експертом досліджено первинні бухгалтерські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, регістри бухгалтерського та податкового обліку позивача та у яких містяться всі необхідні реквізити, визначені п. 2,4 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідач дійшов висновку про відсутність зв'язку витрат позивача на юридичні та бухгалтерські, консультаційні послуги, послуг з безпеки, як не пов'язаних з господарською діяльністю підприємства через наявність на підприємстві робітників, посадові обов'язки яких передбачають ведення бухгалтерського обліку, підготовки та надання податкової звітності його контролю, тощо. З зазначених підстав відповідач вважає, що бухгалтерські, консультаційні послуги, послуги з безпеки фактично позивачу не потрібні, а тому надані перелічені вище послуги не пов'язані з його господарською діяльністю.

В доказ отримання послуг позивачем надано договір № 22/10-УПТК від 31.12.2010 року з додатковими угодами до нього, що укладений між ТОВ «Торговий флот Донбасу» (замовник) та ТОВ «Українська промислово-транспортна компанія» (виконувач) (том 1, а.с.167-173). За умовами даного договору виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати йому консультаційні (інформаційні), юридичні та інші послуги, що визначені у п.1.2 дійсного договору, а замовник зобов'язується прийняти та сплачувати надані послуги в установленому договором порядку.

Отже, виконувач надавав позивачеві наступні види послуг:

- Консультаційні послуги при складанні та здійсненні проектів бізнес-планів, при інвестиційному проектуванні, при розробці стратегій підприємства а також при розробці систем бюджетування;

- Консультаційні послуги при підготовці проектів договорів та інших документів, які мають правовий та економічний характер;

- Консультаційні послуги у вигляді усних та письмових консультацій, включаючи підготовку письмових висновків та рекомендацій за необхідним замовнику питанням…

- Консультаційні, юридичні послуги при підготуванню проектів внутрішніх документів та положень, а також проектів рішень органів управління замовника, необхідність прийняття яких обумовлена діючим законодавством про господарські товариства;

- Консультаційні, юридичні послуги при підготуванні процедур та проведенні збільшення (зменшення) статутного фонду замовника;

- Консультаційні, юридичні послуги, що пов'язані з узгодженням з державними органами документів замовника та їх регістра цією у відповідності до діючого законодавства.

До матеріалів справи позивачем надані звіти про виконану роботу, рахунки-фактури та акти виконаних робот, які складені в рамках укладеного договору № 22/10-УПТК від 31.12.2010 року (том 1, а.с.203-211).

Дослідження даних вказаних документів наведено у таблиці № 8 висновку судово-економічної експертизи. Експерт, проаналізувавши дані первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку прийшов до висновку, що позивачем придбані у ПАТ «Українська промислово-транспортна компанія» консультаційні послуги, як такі що придбані з метою здійснення господарської діяльності підприємства.

Стосовно операцій з придбання позивачем консультаційних послуг у ТОВ «МІГ» за період з 01.07.11року по 31.12.2013 року слід зазначити наступне.

Згідно до договору № 18/11-УК від 01.07.2011 року з додатковими угодами, який укладений між позивачем (замовник) та ТОВ «УК «МІГ» (виконувач), виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати йому консультаційні (інформаційні), юридичні та інші услуги, що визначені п.1.2 дійсного договору, а замовник зобов'язується прийняти та сплатити надані послуги в установленому договором порядку (том 1, а.с.188-197).

Послуги, які надає виконувач для замовника в рамках діючого договору включають:

- Консультаційні послуги при складанні та здійсненні проектів бізнес-планів, при інвестиційному проектуванні, при розробці стратегій підприємства а також при розробці систем бюджетування;

- Консультаційні послуги при підготовці проектів договорів та інших документів, які мають правовий та економічний характер;

- Консультаційні послуги у вигляді усних та письмових консультацій, включаючи підготовку письмових висновків та рекомендацій за необхідним замовнику питанням…

- Консультаційні, юридичні послуги при підготуванню проектів внутрішніх документів та положень, а також проектів рішень органів управління замовника, необхідність прийняття яких обумовлена діючим законодавством про господарські товариства;

- Консультаційні, юридичні послуги при підготуванні процедур та проведенні збільшення (зменшення) статутного фонду замовника;

- Консультаційні, юридичні послуги, що пов'язані з узгодженням з державними органами документів Замовника та їх регістра цією у відповідності до діючого законодавства.

Експертом також досліджено первинні документи та дані бухгалтерського обліку підприємства за зазначеним договором.

Для проведення дослідження експерту надана копія договору №04/13-УК від 01.01.2013 року, з додатковими угодами, який укладений між позивачем (замовник) та ТОВ «УК «МІГ» (виконувач). Умови вказаного договору ідентичні умовам договору №18/11-УК від 01.07.2011 року.

Згідно з п 3.5 договору, сума договору на момент укладання складає 150000,00 грн.

За додатковою угодою №1 від 01.04.2013 року, сума договору складає -155000,00 гривень.

За додатковою угодою №2 від 31.12.2013 року, сума договору складає - 300000,00 гривень.

Як зазначає експерт, в матеріалах справи (том 1, а.с.203-211) та додатково від позивача експерту надані завірені копії звітів про виконану роботу, рахунки-фактури та акти виконаних робот які складені в рамках укладених договорів №18/11-УК від 01.07.2011 року та №04/13-УК від 01.01.2013 року.

Дослідження даних вказаних документів по договорах № 22/10-УПТК від 31.12.2010 року та №04/13-УК від 01.01.2013 року наведено у таблиці № 9 висновку судово-економічної експертизи.

Сума витрат позивача за період липень 2011 року - грудень 2013 року по придбанню консультаційних послуг у ТОВ «УК «МІГ» в межах договорів №18/11-УК від 01.07.2011 року та №04/13-УК від 01.01.2013 року згідно даних наданих первинних документів складає за підсумками експерта 959522,20 гривень. Згідно даних наданих експерту регістрів бухгалтерського обліку, витрати з придбання консультаційних послуг у ТОВ «УК «МІГ» відображались підприємством кореспонденцією рахунків: Дт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» -Кт31 «Рахунки в банках», Кт31«Рахунки в банках»-Дт92 «Адміністративні витрати», що вказує на пов'язаність цих витрат з господарською діяльністю покупця.

Щодо операцій з придбання позивачем послуг з безпеки у контрагента ТОВ «Безпека та право» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, слід зазначити наступне.

Згідно договору № 2БП-2011 від 01.01.2011 року, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «Безпека та право» (виконавець) виконавець зобов'язується здійснити послуги з забезпечення безпеки підприємницької діяльності замовника, а саме:

- виявлення та локалізація можливих каналів спливу конфіденційної інформації у процесі повсякденної виробничої діяльності та у екстремальних (аварійних, пожежних та ін.) ситуаціях;

- забезпечення режиму безпеки, при проведенні всіх видів діяльності, включаючи різні зустрічі перемовини, наради, засідання;

- збір інформації для проведення ділових перемовин;

- вивчення кримінальних аспектів ринку.

Згідно додаткової угоди №1 від 01.07.2011року до договору № 2БП-2011 від 01.01.2011року сума договору складає 139632,60 гривень.

Згідно додаткової угоди №2 від 30.12.2011 року до договору №2БП-2011 від 01.01.2011року сума договору складає 304534,68 гривень.

Аналогічний договір № 3БП-2013 було укладено між позивачем та ТОВ «Безпека та право» 01.01.2013 року (том 1, а.с. 174-178).

Судовим експертом також аналізовано надані позивачем первинні документи з даними бухгалтерського обліку.

Дослідження даних вказаних документів наведено у таблиці №10 висновку експерта.

Експертом встановлено суму витрат позивача за період січень 2011 року - грудень 2013 року по придбанню послуг з безпеки у ТОВ «Безпека та право» в межах договорів №2БП-2011 від 01.01.2011 року та №3БП-2013 від 01.01.2013 року згідно даних наданих первинних документів, яка складає 403293,00 гривень.

Таким чином, висновки фіскального органу стосовно завищення валових витрат позивача по операціях, не пов'язаних, на думку відповідача з господарською діяльністю ТОВ «Торговий флот Донбасу» на суму 1986541,00 гривень не підтверджені, а прийняття податкового повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № по зазначеним порушенням є безпідставним.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № слід зазначити, що суми податку на додану вартість донараховані внаслідок нарахувань відповідачем ПДВ за червень 2011 року в розмірі 281369,00 гривень на юридичні послуги, сплачені за рішенням третейського суду.

Фіскальний орган вважає, що вказані послуги повинні оподатковуватись на підставі п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України як постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу.

Як зазначено у запереченнях відповідача, оскільки позивач як отримувач послуг третейського суду зареєстрований в Україні, то відповідно до пп.186.3 ст. 186 Податкового кодексу України юридичні (у тому числі адвокатські) послуги повинні оподатковуватись податком на додану вартість. Відповідач вважає посилання позивача на положення ст. 25 Закону України «Про третейські суди» безпідставними, оскільки справа розглядалась у Міжрегіональному арбітражному суду м. Москва, а не в українському третейському суді, тому приписи пп. 196.1.10, п. 196.1 ст. 10 Податкового кодексу України в частині не віднесення до об'єкту оподаткування оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону.

Відповідно до абз. «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За приписами абз. «в» п. 186.3 ст. 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, зокрема, консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем.

Стаття 196 ПК України визначає операції, що не є об'єктом оподаткування. До таких операцій пп. 196.1.10 п. 196.1 вказаної статті віднесені оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону.

Актом перевірки позивача встановлено порушення в частині заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на суму 281369,00 гривень, допущене внаслідок не включення підприємством до складу зобов'язань з ПДВ за червень 2011 року юридичних (адвокатських) послуг, отриманих від нерезидента, пов'язаних з арбітражним розглядом, а саме: арбітражного рішення (Міжрегіональний арбітражний суд - МАС) від 10.06.2011 року, у справі № 46/2011ВТ та арбітражного рішення (Міжрегіональний арбітражний суд- МАС) від 10.06.2011 року у справі № 45/2011ВТ (том 1, а.с.43). Посилань на інші первинні документи акт перевірки не містить.

Позивачем до матеріалів справи надано вказані рішення Міжрегіонального арбітражного суду, зокрема, Арбітражне рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 10.06.2011 року у справі № 45/2011ВТ, за позовом Компанії «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед» (пошт. адреса: 197, Мейн Стріт Роад Таун, Тортола, Британські Віргинські острови) до ТОВ «Торговий флот Донбасу», Україна Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 89 (том 2, а.с. 37-51).

Предметом спору є стягнення 1.021.200 доларів США компенсації витрат, що пов'язані з утриманням та експлуатацією теплохода «Маріуполь», згідно умовам бербоут-чартера №6 від 26.02.2010р, а також 102.100 доларів США витрат зі сплаті послуг юридичного представника.

За результатами розгляду справи суд вирішив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» на користь «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед» 1.102.120 доларів США як відшкодування витрат позивача по утриманню теплохода «Маріуполь» у період з 01.02.2011 року по 05.05.2011 року, а також 102.100 доларів США - витрат зі сплаті послуг юридичного представника.

Крім того, відповідно до Арбітражного рішення Міжрегіонального арбітражного суду від 10.06.2011 року у справі № 46/2011ВТ, за позовом Компанії «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед» (пошт. адреса: 197, Мейн Стріт Роад Таун, Тортола, Британські Віргинські острови) до ТОВ «Торговий флот Донбасу», Україна Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 89 з позивача стягнуто 743.200 доларів США у якості відшкодування витрат позивача по утриманню теплохода «Шахтар» у період з 01.02.2011 року по 05.05.2011 року, а також 74.320 доларів США - витрат зі сплаті послуг юридичного представника (том 2, а.с. 22-36).

Також за обома вказаними рішеннями з позивача стягнуто, відповідно, 11.060,5 та 10.793,2 доларів США за відшкодування арбітражного збору.

На дослідження експерту надані копії платіжних документів - платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах, за якими позивач сплачує на адресу «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед» (Британські Віргинські острови) суми коштів (долари США) за арбітражними рішеннями по справам № 45/2011ВТ та № 46/2011ВТ. Вказані платежі включають у тому числі компенсації витрат позивача по сплаті послуг юридичного представника, що виникли у зв'язку з арбітражним провадженням по справам № 45/2011ВТ (102120 доларів США) та № 46/2011ВТ (74320 доларів США).

Зазначені суми є витратами не позивача, а «Пенсіло Інвест енд Трейд Лімітед», які покладені зазначеними вище арбітражними рішеннями на позивача.

За таких обставин, зазначені витрати не є витратами позивача у зв'язку з отриманням ним послуг від нерезидента, як помилково вважає відповідач.

Пунктами 185.1 статті 185 та 186.3 статті 186 ПК України не передбачено врахування зазначених витрат платника податку при розрахунку сум податкового зобов'язання з ПДВ.

Таким чином, встановлене актом перевірки порушення ТОВ «Торговий флот Донбасу» п.186.3 ст. 186 ПК України, що спричинило заниження податкового зобов'язання за червень 2011 року на суму 281369,00 гривень також не має під собою правового підґрунтя, тому податкове повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № також підлягає скасуванню.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року.

Стосовно вимог про застосування заходів забезпечення позову у формі призупинення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, слід зазначити, що позивачем надано заяву про залишення без розгляду даної вимоги (том 4, а.с. 198), а також окремо не сплачено судовий збір за забезпечення позову.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду вище викладене, на підставі Податкового кодексу України, ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року № від 17.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий флот Донбасу» судові витрати з судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті 03 червня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.