Справа № 2а-1970/1420/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 57028/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі та ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 червня 2011 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі звернулось до суду з позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції в Тернопільській області, яким просило скасувати постанову державного виконавця від 11.05.2011 року ВП № 21385229 про накладення штрафу в розмірі 680 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що державний виконавець при винесенні постанови про накладення штрафник санкцій діяв згідно з вимогами чинного законодавства та порядку винесення такої постанови, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд не знайшов жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили позивач та третя особа у справі.

Позивач вважає, що при її прийнятті суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не міг виконати судове рішення з поважних причин, оскільки воно є незрозумілим, в зв'язку з чим Управління зверталось до суду із заявою про його роз'яснення. Крім того, при пробному виконанні судового рішення розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився, тому відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому виплачується пенсія в раніше встановленому розмірі. Також суд не врахував, що ОСОБА_1 подав заяву про зупинення виконання судового рішення.

Третя особа у справі ОСОБА_1 вважає, що при її прийнятті суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить апеляційний суд розглянути і вивчити його доповнення до позовних вимог, зазначені в клопотанні від 08.06.2011 року, та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі при призначенні йому наукової пенсії керуватися Законом України «Про наукову і науково-педагогічну діяльність», «Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за № 76, та даними паспорта, трудової книжки, посвідченням кандидата медичних наук (в зв'язку з наявністю орфографічної помилки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2010 року).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказує, що він не заявляв самостійних позовних вимог, оскільки такі були заявлені в клопотанні від 08.06.2011 року, однак суд безпідставно не врахував і не вирішив їх. Необхідність заявлення ним зазначених вище вимог ОСОБА_1 пояснює тим, що в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2010 року допущено орфографічну помилку, а саме зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі призначити йому наукову пенсію з 2008 року, хоч пенсійного віку 60 років він досяг у 2009 році, в зв'язку з чим Управління не зможе виконати судове рішення без порушення ст. ст. 364, 365 Кримінального кодексу України. Крім того, Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі проігнорувало надані ним документи, на підставі яких призначається наукова пенсія. На думку ОСОБА_1, суд першої інстанції всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства України не постановив будь-якої ухвали з приводу зазначеного клопотання (про його задоволення чи про відмову у задоволенні) та не дослідив документів, доданих ним до цього клопотання. Апелянт вважає, що розгляд судом його позовних вимог вирішило б усі питання, пов'язані із спірними правовідносинами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як встановив суд, постановою головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції в Тернопільській області від 15.09.2010 року ВП № 21385229 було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2а-3644 року, виданого 08.09.2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі призначити ОСОБА_1 наукову пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 19.03.2008 року. Боржнику встановлено строк добровільного виконання рішення суду до 22.09.2010 року.

Також 14.02.2011 року державний виконавець надіслав Управлінню Пенсійного фонду України в місті Тернополі вимогу № 3314/12-12, якою зобов'язав боржника виконати зазначене вище судове рішення в термін до 28.02.2011 року.

В зв'язку з невиконанням боржником судового рішення у встановлений державним виконавцем термін, постановою державного виконавця від 11.05.2011 року ВП № 21385229 на Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі було накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця з таких підстав.

Позивач не заперечує факту невиконання у зазначений державним виконавцем строк судового рішення, а свої дії обґрунтував тим, що подав до суду заяву про роз'яснення судового рішення, яке виконується.

Проте відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» подання до суду заяви про роз'яснення судового рішення, що виконується, не є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, а також позивач не надав суду доказів того, що він повідомляв державного виконання про подання такої заяви та звертався із клопотанням про зупинення в зв'язку з цим виконавчого провадження.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України заява про роз'яснення судового рішення подається до суду, який його прийняв.

Проте, як вбачається з наданої позивачем копії заяви про роз'яснення судового рішення, дана заява адресована Львівському апеляційному адміністративному суду і Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі просить роз'яснити постанову цього суду від 29.06.2010 року, однак заява подана до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, що підтверджується відміткою даного суду про отримання заяви.

В автоматизованій системі діловодства Львівського апеляційного адміністративного суду зазначена заява також не зареєстрована.

Доводи позивача про те, що при пробному виконанні судового рішення розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився, колегія суддів не бере до уваги, оскільки положеннями Закону України «Про виконавче провадження» чи інших нормативно-правових актів не передбачено такого поняття як пробне виконання судового рішення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії розпорядження Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі від 17.05.2011 року № 193377, позивач виконав зазначену вище постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2010 року, однак після закінчення строку, наданого державним виконавцем.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення, оскільки, як вбачається з копії даної заяви, вона подана до Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі 24.05.2011 року, тобто вже після винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови та після винесення Управлінням вказаного розпорядження.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 53 цього Кодексу треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу у будь-який час до закінчення судового розгляду, пред'явивши адміністративний позов до сторін. Задоволення адміністративного позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.

Питання про вступ до участі у справі третіх осіб вирішується ухвалою. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Проаналізувавши положення наведених норм, колегія суддів вважає, що особа, яка не є позивачем, може пред'являти самостійні вимоги до сторін у справі лише у випадку, якщо вони безпосередньо стосуються предмету спору.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, оскільки предметом даного спору є оскарження постанови державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про накладення штрафу на Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, тобто спір стосується виключно прав та обов'язків позивача і відповідача, тому вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Управління врахувати певні документи при призначенні йому пенсії не можуть бути предметом розгляду в даній справі.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства України не постановив будь-якої ухвали з приводу його клопотання від 08.06.2011 року (про його задоволення чи про відмову у задоволенні), оскільки суд не зобов'язаний вирішувати клопотання осіб, які беруть участь у справі, про долучення до матеріалів справи письмових і дослідження певних доказів окремою ухвалою.

А самостійні вимоги третьої особи на предмет спору пред'являються шляхом подання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, однак такої позовної заяви він не подавав, в зв'язку з чим у суду не було підстав постановляти ухвалу про прийняття чи неприйняття позову.

Одночасно колегія суддів звертає увагу ОСОБА_1, якщо він вважає, що Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі не виконує чи неналежним чином виконує судове рішення, він має право подати до суду позовну заяву відповідно до ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Крім того, у випадку наявності описки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2010 року, про що також зазначає Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, особи, які брали участь у даній справі, а також державний виконавець, відповідно до ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України мають право звернутись до суду із заявою про виправлення цієї описки.

Крім того, колегія суддів враховує, що Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі звернулося з адміністративним позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Тернопільській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Органами державної виконавчої служби, згідно з ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі) не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, який є неналежним відповідачем у даному спорі, не підлягає задоволенню також і з цих підстав.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 червня 2011 року у справі № 2а-1420/11/1970 за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Тернопільського обласного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, про скасування постанови - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим