Справа № 206/2425/14-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року. м. Київ К/800/66547/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м.Дніпропетровська на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м.Дніпропетровська про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м.Дніпропетровська з вимогами про визнання протиправними дій.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014р. адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду в Самарському районі м. Дніпропетровська №15 від 27.02.2014р. щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2, 1960 року народження. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в Самарському районі м. Дніпропетровська призначити ОСОБА_2, 1960 року народження, з дати звернення 05.12.2013р. пенсію за вислугою років.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014р. апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Самарському районі м. Дніпропетровська залишено без задоволення. Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014р. залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 встановлений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, згідно з якою для вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, до яких відносилося Дніпропетровське медичне училище Придніпровської залізниці, встановлюються посади директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної, навчально-виробничої роботи. Оскільки позивач працювала на посаді заступника директора з питань гуманітарної освіти та виховної роботи та виконувала педагогічне навантаження, вона має право на призначення пенсії за вислугою років.

У касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, просять рішення судів скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 працювала в Дніпропетровському медичному училищі №2 з 01.08.1988р. викладачем внутрішніх хвороб з доглядом за хворими, з 08.09.1989р. по 31.08.1993 р. завідуючою практичним навчанням, з 01.09.1993р. по 31.07.2001р. заступником директора з навчально-виробничої роботи, з 01.08.2001р. по 12.11.2002р. на посаді завідуючої аптекою «+36,6» ТОВ «Південінтертранс», з 01.02.2005р. по 31.08.2013р. заступником директора з питань гуманітарної освіти та виховної роботи на посаді викладача в Дніпропетровському медичному училищі Придніпровської залізниці, яке з 26.01.2006р. перейменоване в Державний навчальний заклад "Дніпропетровське медичне училище", а з 16.04.2009 року було реорганізоване шляхом приєднання до Дніпропетровської медичної академії.

05.12.2013р. позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська за призначенням пенсії за вислугу років.

27.02.2014р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років в зв'язку з тим, що з 01.02.2005р. по 31.08.2013р. згідно з записами у трудовій книжці позивач працювала на посаді викладача в Дніпропетровському медичному училищі Придніпровської залізниці.

Згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про вищу освіту" технікум (училище) - вищий навчальний заклад акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу ІІІ або ІV рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України №909 (із змінами внесеними 26.09.2002р.) встановлено, що у Вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають особи, які працювали на посадах директорів, їх заступників з навчально-виховної роботи (навчальної, виховної, навчально-виробничої роботи), старших майстрів виробничого навчання, майстрів виробничого навчання, викладачів, педагогів професійного навчання, практичних психологів, соціальних педагогів, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Листом Міністерства освіти України №1/9-181 від 26.04.1999р. на виконання рішення колегії Міністерства освіти України від 28.10.98р. N14/6-8 "Про стан та проблеми національно-громадянського виховання у вищих навчальних закладах України" п.3.2.3 Міністерство освіти підготувало орієнтовний перелік функцій проректора (заступника директора) вищого навчального закладу з питань гуманітарної освіти та виховання і рекомендувало для практичного використання в роботі закладу.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, суди обґрунтовано зазначили що, відповідачем протиправно відмовлено в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на призначення пенсії за вислугою років, оскільки заступник директора з гуманітарної освіти та виховної роботи підпорядкований безпосередньо керівникові (ректору, директору) вищого навчального закладу та спільно із заступником директора з навчальної роботи організовує викладання гуманітарних дисциплін.

Постановою Кабінету Міністрів України №909 передбачено, що у Вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають особи, які працювали, зокрема, на посаді викладача.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська неправомірно не врахувало роботу позивача на посаді викладача до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанції повно і всебічно встановили обставини справи, надали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м.Дніпропетровська відхилити, а постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Пасічник С.С.

Швець В.В.