Справа № 815/155/15
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/155/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року 10 год.35 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Петкова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - Соколова В.М. (за довіреністю)

представника відповідача - Павлова О.Д. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Трейдінг» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Трейдінг» (далі - ТОВ «Енерго Трейдінг») до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Приморському районі м. Одеси), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 13.10.2014 року № .

У своєму позові позивач зазначив, що на підставі акта позапланової невиїзної документальної перевірки позивача щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Барилит Плюс» за травень 2014 року та ТОВ «Талис Плюс» за червень 2014 року від 22.09.2014 року № 5176/15-33-22-3/36795189 податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Приморському районі м. Одеси ТОВ «Енерго Трейдінг» нараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 11 454 444 грн.. За результатами процедури адміністративного оскарження вищезгаданого податкового повідомлення-рішення воно залишено без змін, а відповідні скарги - без задоволення. Позивач не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Так, актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього у сумі 7636295,89 грн.. За висновками зазначеного акта перевірки податковий кредит з податку на додану вартість у вказаній сумі не підтверджений внаслідок непідтвердження господарських операцій позивача із ТОВ Барилит Плюс» та ТОВ «Талис Плюс», що пов'язується відповідачем із відсутністю у останніх власних, орендованих, одержаних за договорами лізингу складських, торгівельних, виробничих та інших приміщень, які б суб'єкти господарювання могли використовувати при здійсненні фінансово-господарської діяльності, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності контрагентами позивача, проведення фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, мають ознаки фіктивності. Такі висновки акта перевірки ґрунтуються на матеріалах акта від 24.07.2014 року № 2022/04-66-22-03/38361609 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року, в якому наведена інформація про відсутність підтвердження вказаним підприємством податкового кредиту з податку на додану вартість через ненадання до звірки первинних документів та невстановлення його місцезнаходження. Проте, позивач наголошує, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі № 804/12703/14 задоволений адміністративний позов ТОВ «Барилит Плюс» про визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення такої звірки, стосовно формування висновків про відсутність за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів, що засвідчують здійснення господарської діяльності, а також щодо порушення вказаним підприємством вимог ст. 185 Податкового кодексу України в частині відсутності об'єктів оподаткування податком на додану вартість. За результатами розгляду апеляційної скарги на цю постанову суду вона була скасована в частині визнання протиправними дій контролюючого органу щодо формування висновків стосовно фінансово-господарської діяльності ТОВ «Барилит Плюс». Крім того, як зазначає позивач, під час перевірки також використовувався акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення обліку за червень 2014 року від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-3/38361594, яким встановлено відсутність документального підтвердження реальності проведених господарських відносин із контрагентами-постачальниками та покупцями, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме, встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення господарських операцій. З цього приводу позивач зазначив, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року у справі № 804/11320/14 адміністративний позов ТОВ «Талис Плюс» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області задоволений частково, визнано протиправними дії контролюючого органу щодо проведення зустрічної звірки, за результатами якої складено вищезгаданий акт. Зазначене рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного оскарження. Позивач наголосив, що фактично відповідач підмінив проведення перевірки висновками актів про неможливість проведення зустрічної звірки, незважаючи на наявні під час перевірки первинні документи, тоді як можливі порушення вимог законодавства контрагентами платника податків, на думку позивача, не свідчать про автоматичне порушення законодавства таким платником податків. Натомість позивач, визначивши у своєму позові первинні документи, на підставі яких ним формувалась податкова звітність, а також відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про недійсність таких документів, наголошує на правомірності задекларованих ним показників. Крім того, позивач послався на практику вирішення аналогічних справ Європейським судом з прав людини.

Відповідач надав до суду заперечення (т. 1 а.с. 187-191), в яких зазначив, що згідно з

пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78, п. 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України на підставі відповідного наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Енерго Трейдінг» щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Барилит Плюс» за травень 2014 року, ТОВ «Талис Плюс» за червень 2014 року. Під час зазначеної перевірки досліджено низку договорів поставки нафтопродуктів, укладених позивачем із зазначеними контрагентами, транспортування товару за якими мало проводитись на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС-2010. Під час перевірки також використано інформацію з акта від 24.07.2014 року № 2022/04-66-22-03/38361609 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року, відповідно до якого вказане підприємство здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб, у нього відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам-покупцям, чим порушено ст. 185 Податкового кодексу України. Крім того, під час перевірки відповідач використовував інформацію, наведену в акті від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-3/38361594 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року, відповідно до якого ТОВ «Талис Плюс» до звірки не надано жодного первинного документу, який би підтверджував якість реалізованого товару. Реальність проведених господарських операцій не підтверджується у зв'язку з відсутністю платника податків за податковою адресою, ненаданням до звірки будь-яких первинних документів, бухгалтерських регістрів, відсутністю складських приміщень, незначною кількістю трудових ресурсів. З цього приводу відповідачем зроблено висновок, що операції з продажу товарів по ланцюгу постачальники - ТОВ «Талис Плюс» - покупці за червень 2014 року не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту. Крім того, відповідач наголосив, що дизпаливо є продуктом переробки нафтопродуктів, який є небезпечним вантажем. В свою чергу, відповідно до Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» підприємство, яке придбаває та реалізує продукти переробки нафтопродуктів повинно мати інформацію щодо відповідності транспортних засобів, обладнання, якими перевозяться нафтопродукти, необхідної підготовки водіїв, відповідні свідоцтва на допуск водіїв до транспортних засобів до перевезення нафтопродуктів, узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданих Державтоінспекцією, тощо. Однак, зазначені документи до перевірки не надані. Також відповідач зауважує на ненаданні позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних щодо перевезення відповідного товару, заявок щодо постачання партій товару, додаткових угод, паспорту (сертифікату) якості на паливо.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені ним у запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти нього, пояснення сторін, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступне.

На підставі наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 08.09.2014 року № 2052 відповідно до вимог пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78, п. 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України ДПІ у Приморському районі м. Одеси проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Енерго Трейдінг», , щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Барилит Плюс» () за травень 2014 року, ТОВ «Талис Плюс» () за червень 2014 року.

За результатами проведення вищезгаданої перевірки було складено акт перевірки від 22.09.2014 року № 5176/15-33-22-3/36795189, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2,п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього у сумі 7636295,89 грн., у тому числі по періодах звітності: травень 2014 року - у сумі 4346646,36 грн., червень 2014 року - у сумі 3289649,53 грн. (т. 1 а.с. 34-49).

Не погодившись із висновками акта перевірки, позивач направив до контролюючого органу свої зауваження (т. 1 а.с. 90-94), які не були враховані відповідачем, а висновки акта перевірки залишені ним без змін.

На підставі згаданого акта перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийняла податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Енерго Трейдінг» за платежем податок на додану вартість у сумі 11 454 444 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 7636296 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 3818148 грн. (т. 1 а.с. 55).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач скористався правом на їх адміністративне оскарження, за результатом якого відповідні скарги позивача залишені без задоволення, а вищезгадані податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 56-75).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис «Без ПДВ» з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо встановлених з боку позивача порушень податкового законодавства пов'язуються ДПІ у Приморському районі м. Одеси із фактами відсутності реальності здійснення господарської діяльності позивача із його контрагентами ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Талис Плюс». Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінки суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Досліджуючи обставини справи, суд встановив таке.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області від 15.10.2013 року основними видами діяльності ТОВ «Енерго Трейдінг» за КВЕД-2010, зокрема, визначено роздрібну торгівлю пальним, оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

З метою реалізації основних видів діяльності ТОВ «Енерго Трейінг» уклало із сторонніми особами низку договорів оренди АЗС, розташованих на території м. Одеси та Одеської області, через які забезпечує реалізацію пального, придбаного у сторонніх осіб. (т.1 а.с. 76-81).

Так, 01.06.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Талис Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/06-13П, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору (т. 1 а.с. 82-84). Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, виходячи з положень зазначеного договору, мали визначатись сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємними частинами договору. Згідно з п. 5.1. договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів.

01.06.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду до нього

№ 00064, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме, бензин автомобільний різної якості та класів, дизельне паливо на загальну суму 19737897,19 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 3289649,53 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (т. 1 а.с. 85).

30.06.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо товару у кількості 1085,667 т на загальну суму 19737897,19 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 3289649,53 грн. (т. 1 а.с. 86).

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним свідоцтвом від 01.11.2013 року № 200144105 (т.3 а.с.25), видано відповідну податкову накладну (т. 1 а.с. 87).

Оплата зазначеного товару здійснена позивачем на користь ТОВ «Талис Плюс» 23.01.2015 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 2 а.с. 90).

21.05.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 21/10-НП, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору (т. 1 а.с. 88-90). Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, виходячи з положень зазначеного договору, мали визначатись сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємними частинами договору. Згідно з п. 5.1. договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів.

21.05.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду до нього

№ 0032, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме, бензин автомобільний різної якості та класів на загальну суму 6669494,75 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 1111582,46 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать

ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (т. 1 а.с. 91).

31.05.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо товару у кількості 350,916 т на загальну суму 6669494,75 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 1111582,46 грн. (т. 1 а.с. 92).

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним свідоцтвом від 01.02.2013 року № 200102250 (т.3а.с.24), видано відповідну податкову накладну (т. 1 а.с. 93).

Оплата зазначеного товару здійснена позивачем на користь ТОВ «Барилит Плюс» 08.10.2014 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 2 а.с. 88).

21.05.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 21/32-НП, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору (т.1 а.с.94-96). Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, виходячи з положень зазначеного договору, мали визначатись сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємними частинами договору. Згідно з п. 5.1. договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів.

21.05.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду до нього

№ 00179, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме, паливо моторне альтернативне, паливо дизельне на загальну суму 2693638,14 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 448939,69 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать

ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (т. 1 а.с. 97).

31.05.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо товару у кількості 150,327 т на загальну суму 2693638,14грн., в тому числі ПДВ - у сумі 448939,69 грн. (т. 1 а.с. 98).

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним свідоцтвом від 01.02.2013 року № 200102250 (т.3а.с.24), видано відповідну податкову накладну (т. 1 а.с. 99).

Оплата зазначеного товару здійснена позивачем на користь ТОВ «Барилит Плюс» 08.10.2014 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 2 а.с. 89).

Крім того, 01.05.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/67-НП, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору (т. 1 а.с. 100-102). Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, виходячи з положень зазначеного договору, мали визначатись сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємними частинами договору. Згідно з п. 5.1. договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів.

01.05.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду до нього

№ 00140, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме, дизельне паливо на загальну суму 5462482,76 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 910413,79 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (т. 1 а.с. 103).

31.05.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо товару у кількості 321,731 т на загальну суму 5462482,76 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 910413,79 грн. (т.1 а.с. 104).

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним свідоцтвом від 01.02.2013 року № 200102250 (т.3 а.с.24), видано відповідну податкову накладну (т. 1 а.с. 105).

Оплата зазначеного товару здійснена позивачем на користь ТОВ «Барилит Плюс» 08.10.2014 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 2 а.с. 87).

01.05.2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Барилит Плюс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/13-НП, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору (т.1 а.с.106-108). Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, виходячи з положень зазначеного договору, мали визначатись сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємними частинами договору. Згідно з п. 5.1. договору оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 120 днів з дати підписання акта прийому-передачі товару або інших документів.

01.05.2014 року сторонами за цим договором укладено додаткову угоду до нього

№ 00030, в якій визначено номенклатуру, кількість, ціну товару, а саме, бензин автомобільний різної якості та класів на загальну суму 11254262,54 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 1875710,42 грн. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (т. 1 а.с. 109).

31.05.2014 року на виконання умов вищезгаданого договору сторонами складено акт приймання-передачі щодо товару у кількості 592,838 т на загальну суму 11254262,54 грн., в тому числі ПДВ - у сумі 1875710,42 грн. (т. 1 а.с. 110).

У день підписання акта приймання-передачі товару відповідно до вимог чинного законодавства контрагентом позивача, який є платником податку на додану вартість згідно із відповідним свідоцтвом від 01.02.2013 року № 200102250 (т.3 а.с.24), видано відповідну податкову накладну (т. 1 а.с. 111).

Оплата зазначеного товару здійснена позивачем на користь ТОВ «Барилит Плюс» 08.10.2014 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (т. 2 а.с. 86).

Досліджуючи питання підтвердження належними доказами транспортування придбаного позивачем товару як одного із факторів, що засвідчує реальність здійснення відповідних господарських операцій, суд встановив, що поставка вищезгаданого товару відбувалась на умовах EXW із визначенням конкретного місця постачання, а саме, резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Так, згідно з Інкотермс 2010 EXW (Ex Works, Франко завод) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці (заводі, фабриці, складі і т.п.). Зокрема, він не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Відтак, постачальниками товару відповідно до умов вищезгаданих договорів постачання виконано свої зобов'язання шляхом постачання товару на резервуари ПАТ «Дніпронафтопродукт», в яких згідно з умовами договорів зберігання забезпечувались необхідні умови для зберігання паливно-мастильних матеріалів до їх транспортування за місцем призначення.

Так, судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Дніпронафтопродукт», резервуари якого визначені місцем постачання за вищезгаданими договорами постачання, укладено договір зберігання від 01.06.2011 року № 2464, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажедавцем, і повернути їх поклажедавцеві у схоронності за першою його вимогою (т. 1 а.с. 159).

Оскільки умови постачання товару визначали обов'язок покупця самостійно здійснити транспортування придбаного товару, позивачем на підставі укладених договорів перевезення, а саме, договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2013 року № 12/-1-06, укладеного із ТОВ «Енерго Сервіс» (т. 1 а.с. 160-162), договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2013 року № 120, укладеного з ТОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (т. 1 а.с. 163-165), договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.04.2014 року № 3934, укладеного з ТОВ «Днєпротрансойл» (т. 2 а.с. 166), самостійно забезпечено його перевезення до орендованих ним АЗС, через які здійснювалась реалізація придбаного товару.

Зазначене, зокрема, підтверджується наданими до суду копіями товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (т. 1 а.с. 212- 250, т. 2 а.с. 1-85, 101-198), а також актами приймання-передачі виконаних послуг з перевезення на підставі вищезгаданих договорів, які складались контрагентами за підсумками кожного місяця (т. 1 а.с. 158, 167-175).

При цьому, досліджуючи обставини перевезення придбаного товару, суд встановив, що листом від 01.06.2013 року № 024-2013 позивач звернувся до ПАТ «Дніпронафтопродукт», з яким ним укладено договір зберігання нафтопродуктів, з проханням з метою оптимізації витрат на транспортування та строків доставки нафтопродуктів до АЗС ТО «Енерго Трейдінг» здійснювати відвантаження нафтопродуктів з нафтобаз, розташованих якнайближче до меж міста Одеса та Одеської області (т. 2 а.с. 199).

Листом від 03.06.2013 року № 10/0306/01 ПАТ «Дніпронафтопродукт» повідомило позивача про можливість отримувати ним нафтопродукти зі складу ТОВ «Полюс Трейд», розташованого в смт Овідіополь, на підставі укладеного між ПАТ «Дніпронафтопродукт» та зазначеним підприємством договору, згідно з яким останнє на виконання взятих на себе зобов'язань є вантажовідправником у розумінні п. 11.5 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України» (т. 2 а.с. 200).

Листом від 03.06.2013 року № 10/0306/02 ПАТ «Дніпронафтопродукт» повідомило позивача про можливість отримувати ним нафтопродукти зі складу ТОВ «Еквіта», розташованого в м. Кременчук, на підставі укладеного між ПАТ «Дніпронафтопродукт» та зазначеним підприємством договору, згідно з яким останнє на виконання взятих на себе зобов'язань є вантажовідправником у розумінні п. 11.5 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України» (т. 2 а.с. 201).

В свою чергу, ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Таліс» відповідними листами проінформовано ПАТ «Дніпронафтопродукт» про те, що нафтопродукти у визначеній номенклатурі та кількості, що знаходяться на зберіганні ПАТ «Дніпронафтопродукт», переходять протягом травня-червня 2014 року у власність ТОВ «Енерго Трейдінг» на підставі укладених договорів постачання (т. 2 а.с. 204-207).

З урахуванням наведеного суд вважає, що надані до суду товарно-транспортні накладні складені з дотриманням вимог чинного законодавства, яке регулює порядок яких складання.

До суду також надані копії журналів обліку надходжень нафтопродуктів на АЗС, майнові права на які належать позивачеві, якими підтверджується надходження відповідного товару безпосередньо до місць його реалізації. При цьому позивач відповідно до вимог чинного законодавства подавав до контролюючого органу всі фіскальні звітні чеки, які містять інформацію про розрахункові операції з продажу товару ТОВ «Енерго Трейдінг» на АЗС, що не заперечується відповідачем у справі та підтверджує використання придбаного позивачем товару в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами зазначених господарських операцій на підставі наявних первинних документів позивачем відповідні податкові накладні заносились до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідні звітні періоди, а також формувався податковий кредит з податку на додану вартість, дані щодо якого заносились до податкових декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди (т.2-3 а.с.221-250;1-23;).

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з його контрагентами ТОВ «Барилит Плюс» та ТОВ «Талис Плюс» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зокрема, всупереч твердженням відповідача, й товарно-транспортними накладними, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Поряд з цим, жодних доводів про наявність певних недоліків у первинних документах, складених позивачем та вказаними контрагентами в межах здійснення вищевказаних господарських операцій, відповідачем не наведено.

Натомість, суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність реального характеру зазначених господарських операцій з огляду на інформацію, отриману відповідачем з актів про неможливість проведення зустрічної звірки вищезгаданих платників податків, виходячи з такого.

Так, відповідно до акта про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс», , щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року, складеного ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 22.07.2014 року за № 750/04-62-22-3/38361594, відповідну зустрічну звірку виявилось неможливим провести, оскільки ТОВ «Талис Плюс» не знаходилось за податковою адресою, що унеможливило отримання від вказаного підприємства первинних документів. З огляду на вказані обставини відповідним контролюючим органом зроблено висновок про відсутність у ТОВ «Талис Плюс» первинних документів, відсутність реального характеру здійснення ним господарських операцій із контрагентами, що, зокрема, пов'язується із недостатньою, на думку контролюючого органу, ресурсно-матеріальною базою для ведення господарської діяльності (т. 1 а.с. 194-204).

Згідно з актом про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» під час здійснення господарських операцій з контрагентами за травень 2014 року, складеного ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 24.07.2014 року за № 2022/04-66-22-03/38361609, зазначений платник податків також не перебував за своїм місцезнаходженням, у зв'язку з чим контролюючим органом направлено відповідне повідомлення до державної реєстраційної служби. В ході проведення такої зустрічної звірки контролюючим органом не отримано первинних документів, у зв'язку з чим в акті наведений висновок про непідтвердження вказаним підприємством податкового кредиту з податку на додану вартість та відсутність у нього об'єкта оподаткування податком на додану вартість по операціях з продажу товару через відсутність реального характеру здійснення відповідних господарських операцій (т. 1 а.с. 205-209).

Відповідно до ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у разі надходження державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки. Частиною 14 цієї норми законодавства визначено, що у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Водночас, зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що у Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про незнаходження ТОВ «Талис Плюс» або ТОВ «Барилит Плюс» за своїм місцезнаходженням (т.3 а.с.72-77).

В свою чергу, статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає необґрунтованим та таким, що спростовується належними доказами по справі, твердження відповідача про відсутність контрагентів позивача ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Барилит Плюс» за своїм місцезнаходженням. Більш того, відсутність платника податків за своїм місцезнаходженням не свідчить про ненабуття такою юридичною особою цивільної правоздатності та не надає всім правочинам, які вчинялись такою особою, характеру нереальних (фіктивних). З актів зустрічної звірки не вбачається, на підставі яких доказів контролюючим органом встановлений факт відсутності передачі товарів від ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Барилит Плюс» як продавців до всіх його контрагентів (покупців), таких доказів не надано відповідачем і до суду, у зв'язку з чим суд вважає безпідставним та таким, що не підтверджується матеріалами справи, твердження відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій з зазначеними підприємствами в силу їх відсутності за своїм місцезнаходженням. При цьому суд звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено спеціальних вимог щодо матеріально-ресурсного забезпечення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність посередників у торгівлі паливом, у зв'язку з чим посилання відповідача на відсутність необхідних умов у вказаних підприємств для ведення господарської діяльності має характер припущення та не може бути врахований судом, особливо зважаючи на той факт, що згідно з матеріалами справи організація господарських відносин між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс» не передбачала необхідності використання складських приміщень, надання послуг з перевезення тощо.

Суд також враховує, що за наслідками розгляду адміністративного позову ТОВ «Барилит Плюс» до ДПІ у Красногвардейському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі № 804/12703/14 адміністративний позов ТОВ «Барилит Плюс» задоволено, а саме, визнано протиправними дії ДПІ у Красногвардійському районі

м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року, за результатами якої складено акт від 24.07.2014 року №2022/04-66-22-03/38361609 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» () під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року»; визнано протиправними дії ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у формуванні висновків щодо відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь-яких інших первинних бухгалтерських документів, реєстрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності; визнано протиправними дії ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у формуванні висновків щодо порушення ТОВ «Барилит Плюс» вимог статті 185 Податкового кодексу України в частині відсутності об'єкту оподаткування податком на додану вартість по ланцюгу постачання товарів (робіт/послуг) з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, зазначеними в акті від 24.07.2014 року №2022/04-66-22-03/38361609 (т. 1 а.с. 119-121).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у справі № 804/12703/14 Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі №804/12703/14 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у формуванні висновків щодо відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно - транспортних накладних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь - яких інших первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності, та щодо порушення ТОВ «Барилит Плюс» вимог ст. 185 Податкового кодексу України в частині відсутності об'єму оподаткування податком на додану вартість по ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг) з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями зазначеними в акті за травень 2014 року - скасовано та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 року у справі №804/12703/14 залишено без змін (т. 1 а.с. 122-124).

З зазначеної постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вбачається, що, частково скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що довідка або акт про неможливість проведення зустрічної звірки, так само як і висновки, викладені у них, не містять рішень суб'єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав та обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, отже, не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Поряд з цим, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Барилит Плюс» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за травень 2014 року, за результатами якої складено акт від 24.07.2014 року №2022/04-66-22-03/38361609, набрало законної сили та є обов'язковим для застосування.

З матеріалів справи також вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову ТОВ «Талис Плюс» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року у справі № 804/11320/14 визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс» щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року, за результатами якої складено акт від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-3/38361594 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Талис Плюс» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року» (т. 1 а.с. 125-130).

Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 року у цій справі (т. 1 а.с. 131-133).

Відтак, суд вважає неналежними доказами у справі вищезгадані акти про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Талис Плюс» та ТОВ «Барилит Плюс», окремо зауважуючи, що до суду надані неоформлені у визначений законодавством спосіб копії документів (акт не підписаний ані представниками контролюючого органу, ані представниками платників податку, щодо яких проводились звірки).

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень пп. 20.1.30 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст. 234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій лише є можливим приводом для звернення контролюючим органом до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним, однак, відповідачем не підтверджено недійсність відповідних правочинів відповідними судовими рішеннями, у зв'язку з чим збільшення податкових зобов'язань платнику податків з цих підстав є передчасним та необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, в тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобов'язань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для з'ясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності. Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідного показника у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, тоді як посилання на порушення законодавства його контрагентами апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні. Так, у справі «Булвес АД» проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Усі інші доводи відповідача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, п. 29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених відповідними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Барилит Плюс», суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність висновків ДПІ у Приморському районі м. Одеси, викладених в акті перевірки від 22.09.2014 року № 5176/15-33-22-3/36795189, стосовно заниження ТОВ «Енерго Трейдінг» податку на додану вартість у сумі 7636295,89 грн..

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Трейдінг» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 13.10.2014 року № .

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 29.05.2015 року.

Суддя С.М. Корой

.