Справа № 809/1765/15
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 809/1765/15

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Могила А.Б., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 8466,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Калуська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася в суд із адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 8466,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України не виконав податкові зобов'язання із сплати самостійно задекларованих сум з плати за землю в загальній сумі 8 466,5 грн.

На адресу суду 15.05.2015 року повернулася копія ухвали суду про відкриття скороченого провадження в даній адміністративній справі разом із копією позову та доданими до нього документами для відповідача з довідкою Калуського відділення УДППЗ "Укрпошта" про її повернення з відміткою " за закінченням терміну зберігання ".

Згідно з пунктом 3 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Місцезнаходження відповідача зареєстровано по АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.04.2015 року (а.с.4-5).

Оцінивши письмові докази та інші матеріали справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України - без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі -прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрована 22.03.2002 року фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27.04.2015 року (а.с.4-5). Крім того, відповідач перебуває на обліку позивача як платник податків.

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Калуською міською радою укладено договір оренди землі. Вказана інформація міститься у податкових деклараціях з плати за землю (а.с 12).

У відповідності до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідачем подано до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції податкові декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки комунальної власності) за 2014 рік від 19.02.2014 року та за 2015 рік від 28.01.2015 року (а.с.8-12), в яких відповідач самостійно визначив податкові зобов'язання по земельному податку за базовий податковий (звітний) період.

З поданих декларацій вбачається, що сума яка підлягає перехуванню в бюджет за 2014 рік становить 5 075, 76 грн. із щомісячною сплатою 422, 98 грн та за 2015 рік - 25 378, 81 грн, із щомісячною сплатою 2 115 грн, за грудень 2015 року - 2113, 81 грн.

Однак дане зобов'язання відповідачем повністю не виконано, тому на момент звернення податкового органу до суду недоїмка по податку на землю становить 8 466, 5 грн. в тому числі пеня - 378, 73 грн. Дана обставина підтверджується особовою карткою платника податків (а.с. 15) та довідкою Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за № 1529/10/09-06-23 від 22.04.2015 року (а.с. 6).

Порядок адміністрування податків і зборів визначають положення Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків і зборів зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в порядку оскарження, але несплаченого у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

На відповідача, як орендаря, розповсюджується положення статті 269 Податкового кодексу України, згідно яких він зобов'язаний сплачувати орендну плату. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (пункт 285.1 статті 285 Податкового кодексу України).

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України 286.2 визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

В п.287.3 ст. 287 Податкового кодексу України зазначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У відповідності до приписів п. 56.11 ст.56 Податкового кодексу України податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

В зв'язку з несплатою відповідачем самостійно задекларованого грошового зобов'язання, контролюючим органом 26.12.2014 року сформовано податкову вимогу форми "Ю" №3479-25, згідно якої загальна сума боргу платника податків станом на 26.12.2014 року становила 3 654, 62 грн. (а.с.7). Нова податкова вимога позивачем не формувалася, оскільки податковий борг не переривався в часі.

Дана податкова вимога надіслана відповідачу, однак повернулася без вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Пунктом 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України встановлено що, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин податкова вимога, вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Таким чином, вказана податкова вимога вважається такою, що вручена платнику податків належним чином.

Податкова вимога від 26.12.2014 року за № 3479-25, як зазначено позивачем, є узгодженою з урахуванням вимог ст. 56 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за рахунок майна відповідача, суд зазначає таке.

У п. 95.3 ПК України зазначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Зазначена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів.

Відповідно до п. 95.1 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Таким чином, стягнення податкового боргу за рахунок майна допускається у разі:

- недостатності у платника податків коштів. Ця обставина повинна бути доведена доказами: постановою суду про стягнення коштів; документами, що свідчать про відсутність коштів на рахунках та неможливість виконання постанови суду про стягнення коштів;

- перебування майна в податковій заставі. Зазначена обставина засвідчується витягом є Єдиного реєстру застав.

Зазначену послідовність слід застосовувати щодо стягнення податкового боргу з фізичних осіб за рахунок майна.

З врахуванням того, що контролюючим органом не представлено суду доказів недостатності коштів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вимога про стягнення заборгованості за рахунок майна відповідача є передчасною.

Крім того, варто зазначити, що саме на стадії виконання судового рішення, умови і порядок виконання яких визначаються положеннями Закону України "Про виконавче провадження", передбачено їх виконання у добровільному порядку.

У відповідності до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами в частині адміністрування податків і зборів є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну податкову політику, його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

З врахуванням наведеного, адміністративний позов Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в дохід бюджету податковий борг в сумі 8 466 (вісім тисяч чотириста шістдесят шість) грн.50 коп.

В задоволенні решти позовної вимоги відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Могила А.Б.