Справа № 804/1547/15
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2015 рокусправа № 804/1547/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі № 804/1547/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просила визнати не чинною вимогу Відповідача про сплату боргу від 05.09.2014 року №Ф-861-22 про нарахування позивачеві 1005,16 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та зобов'язати Відповідача відновити дані її облікової картки платника податків і зарахувати до даних облікової картки дані про сплату нею єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування відповідно до квитанцій від 19.02.2014 року за №51/51 на суму 920,00 гривень, 49/49 на суму 90,00 гривень та 47/47 на суму 422,65 гривень у повному обсязі.

В обґрунтуваннях заявлених вимог Позивач зазначив, що у встановленому порядку подав звіти з сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе та найманих працівників. У встановлений строк позивачем сплачувались внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе та найманих працівників і попередні строки, що встановлено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 р. у справі № 804/13179/14 та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 р. у справі № 804/18242/14.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про сплату боргу від 05.12.2014 року № 861-22 про нарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 1005,16 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У решті позовних вимог відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що Позивач вчасно подавав звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а також звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, починаючи з 2012 року по 2014 рік, що підтверджується копіями квитанцій банківських установ зі сплати єдиного внеску та рішеннями суду, які набрали законної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Відповідач зазначив, що станом на дату формування податкової вимоги заборгованість Позивача по сплаті єдиного соціального внеску становила 1005, 16 грн.. При цьому квитанції банківських установ від 19.02.2014 р. № 49/49 та від 19.02.2014 р. № 51/51 зі сплати єдиного внеску не були відображені в обліковій картці платника. Звертають увагу на те, що наявність квитанцій не підтверджує сплату заборгованості.

Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Зазначала, що відповідно до приписів частини 10 ст.9 Закону №2464, днем сплати єдиного внеску вважається: у разі слати єдиного внеску готівкою є день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи, документа на переказ готівки разом із сумою коштів, у зв'язку з чим посилання заявника апеляційної скарги на неврахування квитанцій є безпідставним. Зауважує, що свій обов'язок по сплаті єдиного соціального внеску Позивач виконав у строк та у порядку, встановленому законом, що також підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили.

У частині відмовлених позовних вимог постанова суду першої інстанції жодною зі сторін не оскаржувалась .

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстровано у якості фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.06.1993 року за № 2 0021114, що підтверджується свідоцтвом Серії ААВ № 194738, вона є платником єдиного податку та з 01.01.2012 р., нею було обрано спрощену систему оподаткування. (а.с.13,17).

Відповідачем, з посиланням на приписи статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», було складено вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску № Ф-861-22 від 05.12.2014 року на загальну суму 1005,16 грн. та направлено на адресу ФОП ОСОБА_1.(а.с.56)

Вказана вимога була винесена відповідачем у зв'язку із наявністю в обліковій картці позивача зі сплати єдиного соціального внеску станом на 05.12.2014 року недоїмки в сумі 1005,16 грн. (сплата єдиного соціального внеску за найманих працівників, які перебувають у трудових відносинах з позивачем - 1005,16 грн.).

Незгода Позивача з діями Відповідача щодо винесення вищенаведеної вимоги і її скасування було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суду першої інстанції виходив з того, що Позивач вчасно подавав звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а також звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, починаючи з 2012 року по 2014 рік, що підтверджується копіями квитанцій банківських установ зі сплати єдиного соціального внеску та рішеннями суду на підтвердження цих фактів, які набрали законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці,в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до п 2.та 3 ч.1 ст.7 вказаного вище закону України єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 та 5 частини першої ст..4 цього Закону, - на суму доходу, потриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, на суму доходу,що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців,які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано доходів.

Згідно частини 8 статті 9 цього Закону, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники,зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», під час кожної виплати заробітної плати, на суми якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників. Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням коштів на оплату праці, у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням коштів на оплату праці вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за доручення з одержувача на будь-які цілі,отримання товарів або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Колегія суддів враховує і те, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 року по справі 804/13179/14, залишеною в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року, була визнана протиправною та скасована вимога Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 31.07.2014 року №Ф-2123-25 про нарахування ФОП ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 1317,34 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а все те ж невідображення у обліковій картці позивача квитанцій банківських установ 19.02.2014 року за №51/51 на суму 920,00 гривень, 49/49 на суму 90,00 гривень та 47/47 на суму 422,65 гривень зі сплати єдиного внеску на фактично знову стало підставою для безпідставного винесення оскаржуваної вимоги (а.с. 59-65)

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини,встановлені судоми рішенням в адміністративній,цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки судовим рішенням по справі №804/13179/14 досліджувались обставини неправомірного не відображення відповідачем в обліковій картці позивача квитанцій банківських установ від 19.02.2014 року №51/51 на суму 920,00 грн. та №49/49 на суму 90 грн., які і складають суму недоїмки за січень 2014 року, у зв'язку із несплатою якої і була винесена вимога №Ф-861-22 від 05.12.2014 року, суд вважає такі обставини встановленими та такими, що не підлягають доказуванню.

Згідно ч.10 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається:

1)у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншої установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів,відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Оскільки Позивачем було сплачено єдиний соціальний внесок відповідно до банківських квитанцій від 19.02.2014 року №51/51 на суму 920,00 грн. та №49/49 на суму 90 грн., і складають суму недоїмки за січень 2014 року, які неправомірно не були відображені в обліковій картці ФОП ОСОБА_1, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, дії податкового органу по винесенню оскаржуваної вимоги з огляду на наявність заборгованості відповідно до даних облікової картки, є неправомірними, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків та правову позицію суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.

У межах доводив апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198 ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі № 804/1547/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 22 травня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник