Справа № 2а-13255/12/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/24372/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін: від позивача Дубчак Л.С.
від відповідачів та третьої особине з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД»
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2013
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013
у справі № 2а-13255/12/2670
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД»
до1. Державної митної служби України 2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
третя особа Київська регіональна митниця
простягнення надмірно сплачених коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулось до суду з позовом до Державної митної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 19.10.2012) просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені мито у розмірі 4 389,21 грн. та податок на додану вартість у розмірі 18 434,68 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу Державна митна служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просять у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Позивачем заявлено клопотання про заміну третьої сторони (Київської регіональної митниці) її правонаступником - Київською міжрегіональною митницею Міндоходів.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- 01.03.2012 митним брокером позивача ПП «НЄВ» було подано до Київської регіональної митниці вантажну митну декларацію № 100190000/2012/3111143 з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товарів «світильники загального призначення для освітлення суспільно-адміністративних та складських приміщень», придбаних позивачем 07.09.2010 за контрактом поставки товарів № NK2010/1 від 07.09.2010, укладеним з Компанією «Electrum Limited» (KHP);

- 16.03.2012 Київською регіональною митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 100000003/2012/011873/1, яким скориговано митну вартість товарів за резервним методом;

- 20.03.2012 позивач звернувся до Київської регіональної митниці із заявою про надання дозволу на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, в результаті чого товари було випущено у вільний обіг на підставі поданої позивачем вантажної митної декларації від 21.03.2012 № 100190000/2012/312951 під гарантійне зобов'язання при їх ввезенні на митну територію України зі сплатою до державного бюджету сум податків і зборів згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею;

- не погоджуючись із визначеною митницею митною вартістю товарів, позивач звернувся до Державної митної служби України зі скаргою від 27.03.2012 № 61, в якій просив скасувати рішення Київської регіональної митниці від 16.03.2012 № 100000003/2012/011873/1 про визначення митної вартості товарів за шостим (резервним методом), а також прийняти рішення про застосування заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (перший метод);

- відповідно до протоколу зустрічі керівництва сектору по контролю за правильністю визначення митної вартості відділу митних платежів Київської регіональної митниці з уповноваженою особою ТОВ «Нікея-ЛТД» від 05.04.2012 щодо скарги ТОВ «Нікея-ЛТД» від 27.03.2012 № 61 було вирішено, що митна вартість товару буде остаточно визначена/переглянута митним органом після подання додаткових документів у 90 денний термін з часу митного оформлення вантажної митної декларації (оскільки товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання), враховуючи вимоги ст. 264 Митного Кодексу України та наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 № 230 «Про затвердження порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, при ввезенні їх на митну територію України»;

- листом № 15/2-15.2-1/785 від 27.04.2012 Державна митна служба України повідомила позивача, що за результатами розгляду звернення від 27.03.2012 № 61 та з урахуванням домовленостей, досягнутих під час проведення зустрічі 07.04.2012 у приміщенні Держмитслужби України, позивачу необхідно надати до митного органу додаткові документи. За умови надання таких документів митне оформлення товарів буде здійснено за заявленою декларантом митною вартістю;

- позивач не надав витребувані документи контролюючому органу.

Позиція позивача полягає в тому, що оскільки рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів №100000003/2012/011873/1 від 16.03.2012 за результатами розгляду скарги ТОВ «Нікея ЛТД» є скасованим в силу положень п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України, а відтак, зарахування до державного бюджету спірних коштів є безпідставним.

Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позову, оскільки за результатами судового розгляду справи факт надмірної сплати позивачем коштів до бюджету судами не встановлено. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо необхідності застосування положень п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України є помилковими, оскільки при здійснення митними органами контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, результатом якого може бути прийняття відповідного рішення про коригування митної вартості (а не про визначення податкових зобов'язань) відносини із адміністрування податків і зборів не виникають.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

На письмову вимогу декларант має право на надання йому в тижневий строк з дня звернення письмового пояснення стосовно того, як митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів.

Строк дії гарантійних зобов'язань, визначених цією статтею, не може перевищувати 90 календарних днів з моменту випуску товарів у вільний обіг.

Після надання банком гарантій, зазначених у частині третій цієї статті, митний орган зобов'язаний випустити товари у вільний обіг. У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Додаткові витрати, що виникли у декларанта у зв'язку з уточненням заявленої ним митної вартості або поданням митному органу додаткової інформації, несе декларант.

Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду. У повідомленні митного органу вищого рівня про результати розгляду скарги обґрунтовується прийняте за скаргою рішення та міститься інформація про право декларанта оскаржити це рішення в судовому порядку.

За змістом п.18 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, митний орган вищого рівня розглядає скаргу щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих декларантом документів, зокрема пояснення митного органу стосовно того, як ним було визначено таку вартість. Повідомлення митного органу вищого рівня з обґрунтуванням рішення, прийнятого за зазначеною скаргою, надсилається декларанту та відповідному митному органові.

При цьому, п.1.1, п.1.2 Порядку оформлення, подання платниками податків скарг на грошові зобов'язання, визначені митними органами, та їх розгляду Державною митною службою України, затвердженого наказом Державної митної служби України 18.04.2011 № 315, зазначено, що цей Порядок розроблено відповідно до пункту 56.20 статті 56 розділу II Податкового кодексу України, Закону України «Про звернення громадян». Цей Порядок визначає вимоги до оформлення, подання платниками податків скарг на грошові зобов'язання, визначені митними органами, а також розгляду їх Держмитслужбою.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.56.2 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

За змістом п.56.9 ст.56 Податкового кодексу України керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

З огляду на зміст наведених положень законодавства, колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним, не спростованим доводами касаційної скарги, висновок суду апеляційної інстанції, що положення статті 56 Податкового кодексу України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки безпосередньо внаслідок прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості правовідносини щодо адміністрування податків та зборів не виникають.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючий орган в процесі розгляду скарги за результатами проведення консультацій зазначив, що митна вартість товару буде остаточно визначена/переглянута митним органом після подання додаткових документів у 90-денний термін з часу митного оформлення вантажної митної декларації (оскільки товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання), враховуючи вимоги ст.264 Митного кодексу України та наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 № 230 «Про затвердження порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, при ввезенні їх на митну територію України». Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем додаткові документи до митного органу не надано, а рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товару не скасовано.

З огляду на наведені положення законодавства та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає вірним висновок судів щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки факт надмірної сплати позивачем коштів до бюджету судами не встановлено, а доводи касаційної скарги щодо застосування положень статті 56 Податкового кодексу України не ґрунтуються на вимогах законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин .

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну третьої особи (Київської регіональної митниці) її правонаступником - Київською міжрегіональною митницею Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД» залишити без задоволення.

3. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний