Справа № 0907/14151/12,2а-344/171/13
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Справа № 876/5822/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Крихівецької сільської ради та ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2012 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання недійним рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 06 жовтня 2009 року «Про затвердження рішення Узгоджувальної комісії від 23 вересня 2009 року про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1, який проживає по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1093 га за даною адресою без підпису ОСОБА_3 у зв'язку з його відсутністю» (з урахуванням уточнено позовної заяви).

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що даним рішення порушено права позивача та зменшено розмір належної йому земельної ділянки.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2013 позов задоволено. Визнано недійсним рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 06 жовтня 2009 року «Про затвердження рішення Узгоджувальної комісії від 23 вересня 2009 року про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1, який проживає по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1093 га за даною адресою без підпису ОСОБА_3 у зв'язку з його відсутністю».

Зазначену постанову мотивовано тим, що внаслідок прийняття Крихівецькою сільською радою неправильного рішення порушено права позивача, що призвело до зменшення площі належної йому земельної ділянки 0,06 га до 0,0516 га та неправильного встановленням межі землеволодіння із сусіднім землекористувачем.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Крихівецькою сільською радою, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, третьою особою - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказано, що вказана земельна ділянка не перебуває у власності чи користуванні позивача, тому його права оскаржуваним рішенням не порушені.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що земельна ділянка перебуває у користуванні позивача, тому рішення Крихівецької сільської ради призвело до зменшення площі належної йому земельної ділянки 0,06 га до 0,0516 га та неправильного встановленням межі землеволодіння із сусіднім землекористувачем.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 18 грудня 1992 року було передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

З 01 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи права користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X Перехідних положень ЗК), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Крім того, у ст. 126 Земельного кодексу України, чинної на час винесення оспорюваного рішення відповідачем передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України (1990р.), Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 березня 1992 року № 2200-XII, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 і Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України земельні ділянки, надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва й обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального гаражного та дачного будівництва, безоплатно передаються їм у приватну власність у передбачених статтями 56, 57, 67 ЗК України (1990 р.) розмірах відповідними радами за місцем розташування цих ділянок.

Встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні організації на замовлення рад, після чого громадяни одержують державний акт на право власності на землю.

Встановлено, що 14 березня 1990 року Івано-Франківською міською радою народних депутатів було прийнято рішення № 84 про надання ОСОБА_3, батьку позивача, дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та надання у безстрокове користування земельною ділянкою площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку в с. Крихівці.

При цьому Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 не видавався.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції.

Відповідно до статтей 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На час смерті ОСОБА_3 право власності чи право користування спірною земельною ділянкою останнім оформлено не було, державний акт на право власності на земельну ділянку не був виданий.

Рішенням від 27 червня 2007 року відповідач, Крихівецька сільська рада, вилучила земельну ділянку із фактичного користування позивача у зв'язку з смертю ОСОБА_3 та надала позивачу дозвіл на виготовлення проекту інвентаризації цієї земельної ділянки.

06 жовтня 2009 року Крихівецькою сільською радою було прийнято рішення «Про затвердження рішення Узгоджувальної комісії від 23 вересня 2009 року про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1093 га за даною адресою без підпису сусіда ОСОБА_3 у зв'язку з його відсутністю».

Слід зазначити, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує це право, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України 2001 року). Таким документом на підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України є державний акт на право власності на земельну ділянку.

Доказів щодо того, що спірну земельну ділянку успадкував ОСОБА_2, а також щодо того, що на його ім'я видавався державний акт на право власності на землю позивачем не надано.

Таким чином, ОСОБА_2 після смерті його батька спірна земельна ділянка не виділялась і державний акт на право власності чи право користування вказаною земельною ділянкою не видавався, а відтак, вказана земельна ділянка відносилась до земель запасу Крихівецької сільської ради, тому остання відповідно до визначених законом повноважень мала підстави приймати оспорюване рішення.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що рішення Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 06 жовтня 2009 року «Про затвердження рішення Узгоджувальної комісії від 23 вересня 2009 року про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1, який проживає по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1093 га за даною адресою без підпису ОСОБА_3 у зв'язку з його відсутністю» - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не відповідає обставинам справи.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крихівецької сільської ради - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2013 року в справі № 0907/14151/12 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Крихівецької сільської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей