Справа № 815/1133/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1133/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промринок «Котовський» до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 р. № .

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Підприємство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 12.09.2014 р. № 1141/15-17-22-01-24/25046121, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючою встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість за період 01.02.2014 р. - 31.05.2014 р. всього в сумі 465133 грн. Позивач зазначає, що формування податкових зобов'язань здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, а висновки про неправомірність включення до податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентами не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконними. Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення неправомірне та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, додаткового пояснивши, що ним надано всі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, потреби в заслуховуванні свідка чи експерта немає.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданих до суду письмових заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявність порушень в діяльності позивача вимог податкового законодавства.

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника ДПІ у Комінтернівському районі ГУ Міндоходів в Одеській області від 04.09.2014 р. № 311, згідно пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України співробітником податкової служби проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Промринок «Котовський» з питань правильності нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам із контрагентами-постачальниками ТОВ «Сантан Бріз», ТОВ «Директива Пром» за період 01.02.2014 р. - 31.05.2014 р., за результатами якої складений акт від 12.09.2014 р. № 1141/15-17-22-01-24/25046121.

Перевіркою встановлено порушення п.198.3 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого ТОВ «Промринок «Котовський» занижено податок на додану вартість в розмірі 465133 грн., у т.ч. за лютий 2014 р. - 149700 грн., березень 2014 р. - 141383 грн., квітень 2014 р. - 99800 грн., травень 2014 р. - 74250 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ДПІ у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.2014 р. № , яким Підприємству збільшено суму грошового зобов'язання в розмірі 465133 грн. та застосовано штрафну санкцію 232567 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, ТОВ «Промринок «Котовський» (Замовник) було укладено із ТОВ «Сантан Бріз» (Виконавець) договір б/н від 01.12.2013 р. (т.І, а.с.98-100), відповідно до якого ТОВ «Сантан Бріз» взяло на себе зобов'язання виконати роботи з санітарного оброблення території Замовника, а саме: територія промтоварного ринку «Котовський», який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Бочарова, 60, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи (п.1.1).

Крім того, між ТОВ «Промринок «Котовський» (Замовник) було укладено із ТОВ «Сантан Бріз» (Виконавець) договір на перевезення контейнерів б/н від 01.12.2013 р. (т.І, а.с. 95-97), відповідно до якого ТОВ «Сантан-Бріз» взяло на себе зобов'язання надавати Замовнику за плату послуги щодо перевозки контейнерів (п.1.1). На підтвердження факту надання послуг складається акт (п.1.2).

Також між ТОВ «Промринок «Котовський» (Замовник) було укладено із ТОВ «Сантан Бріз» (Виконавець) договір на перестановку контейнерів б/н від 01.12.2013 р. (т.І а.с. 92-94), відповідно до якого ТОВ «Сантан Бріз» взяло на себе зобов'язання надавати послуги щодо перестановки контейнерів на території промтоварного ринку «Котовський», розташованого за адресою: Одеська область, Комінтерінвський район, с. Крижанівка, вул. Бочарова, 60 (п.1.1). На підтвердження факту надання послуг складається акт (п.1.2).

На виконання вищевказаних договорів ТОВ «Сантан Бріз» виписано акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 31.03.2014 р., від 28.02.2014 р., податкові накладні (т.І, а.с. 101-135) на суму 898200 грн., у т.ч. ПДВ 149700 грн. (лютий 2014 р.), 848300 грн., у т.ч. ПДВ 141383,30 грн. (березень 2014 р.). Оплата отриманих послуг здійснена позивачем у повному обсязі, згідно платіжних доручень (т.І, а.с. 57-91). Суми податку на додану вартість включені та відображені у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ.

На думку перевіряючої віднесення вищезазначеної суми до податкового кредиту здійснено позивачем безпідставно, оскільки фактичні поставки (надання) послуг, передбачених договірними домовленостями між ТОВ «Промринок «Котовський» із ТОВ «Сантан Бріз», місця не мали. Зазначені висновки за актом перевірки ґрунтуються на актах ДПІ у Києво-Святошинському району ГУ Міндоходів у Київській області «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Сантан-Бріз» від 03.06.2014 р. № 243/22-3/33269068 та «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сантан-Бріз» по фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період березень, квітень, травень 2014 р.» від 11.07.2014 р. № 343/22-03/38961024.

Втім, постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, по справі № 810/4328/14 адміністративний позов ТОВ «Сантан Бріз» до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії був задоволений частково. Так, зазначеними судовими рішеннями було визнано протиправними дії податкового органу щодо внесення змін до інформаційних баз даних Міндоходів та його територіальних органів на підставі акту від 03.06.2014 р. № 243/22-3/33269068 та зобов'язано відновити відповідні показники.

Аналогічно, в судовому порядку (справа № 810/4688/14) було визнано протиправними дії податкового органу при проведення зустрічної звірки, оформленої актом від 11.07.2014 р. № 343/22-03/38961024, а також внесення до податкових баз її результатів; зобов'язано скасувати відповідні дані в базах даних.

Оскільки згідно ч.3 ст.70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, суд відхиляє посилання податкового органу на акт перевірки від 03.06.2014 р. № 243/22-3/33269068.

Крім того, судом встановлено, що між ТОВ «Промринок «Котовський» та ТОВ «Райз ОД» укладено договір на перевезення контейнерів б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 187-189), відповідно до якого ТОВ «Райз ОД» взяло на себе зобов'язання надавати послуги щодо перевозки контейнерів (п.1.1). Факт надання послуг підтверджується відповідним актом (п.1.2).

Також між ТОВ «Промринок «Котовський» та ТОВ «Райз ОД» укладено договір на перестановку контейнерів б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 190-192), відповідно до якого ТОВ «Райз ОД» взяло на себе зобов'язання надавати послуги щодо перестановки контейнерів на території промтоварного ринку «Котовський», розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Бочарова, 60 (п.1.1). Факт надання послуг підтверджується відповідним актом (п.1.2).

Крім того, між ТОВ «Промринок «Котовський» та ТОВ «Райз ОД» укладено договір б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 193-195), відповідно до якого ТОВ «Райз ОД» взяло на себе зобов'язання надавати послуги щодо санітарного оброблення території Замовника, а саме: територія промтоварного ринку «Котовський», розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Крижанівка, вул. Бочарова, 60 (п.1.1). Сторони домовились, що для виконання обов'язків, які складають предмет даного Договору, Виконавець має право залучати третіх осіб (п.1.2).

На виконання вищезазначених договорів ТОВ «Промринок «Котовський» було переведено на користь ТОВ «Райз ОД» грошові кошти згідно платіжних доручень (т.І, а.с.157-168) на суму 598800 грн., у т.ч. ПДВ 99800 грн. (квітень 2014 р.), 445500 грн., у т.ч. ПДВ 74250 грн. (травень 2014 р.).

В подальшому, ТОВ «Райз ОД» (Первісний боржник) було укладено із ТОВ «Директива Пром» (Новий боржник) та ТОВ «Промринок «Котовський» (Кредитор) договори про переведення боргу № 02150414 від 15.04.2014 р. (т.І, а.с. 196-197), № 01150414 від 15.04.2014 р. (т.І, а.с. 198-199), № 03150414 від 15.04.2014 р. відповідно до яких ТОВ «Райз ОД» перевело сій борг за договорами на перевезення контейнерів б/н від 02.04.2014 р., договір на перестановку контейнерів б/н від 02.04.2014 р., та на надання санітарних послуг б/н від 02.04.2014 р. - до ТОВ «Директива Пром».

На виконання вищевказаних договорів ТОВ «Директива Пром» було виписано акти прийому-передачі виконаних робіт та податкові накладні на суму 598800 грн., у т.ч. ПДВ 99800 грн. (квітень 2014 р.) та 445500 грн., у т.ч. ПДВ 74250 грн. (травень 2014 р.).

З огляду на акт перевірки, віднесення вищезазначеної суми до податкового кредиту здійснено позивачем безпідставно, оскільки фактичні поставки послуг, передбачених договірними домовленостями між ТОВ «Промринок «Котовський» із ТОВ «Райз ОД», ТОВ «Директива Пром» місця не мали. Зазначені висновки за актом перевірки ґрунтуються на довідці ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки» від 01.07.2014 р. 3 350/26-56-22-01-05/3894410.

На підставі актів (довідок) перевірки інших суб'єктів господарювання перевіряюча дійшла висновку про те, що ТОВ «Сантан Бріз» та ТОВ «Директива Пром» не мали можливості надавати послуги на адресу ТОВ «Промринок «Котовський». Виходячи із зазначеного, за результатами перевірки зроблено висновок про те, що ТОВ «Промринок «Котовський» в перевірному періоді документувало операції по отриманим послугам з метою отримання податкової вигоди.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що оскільки ТОВ «Сантан-Бріз» та ТОВ «Директива Пром» порушено ст.93 ЦК України, пп.45.2 ст.45 ПК України, ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», всі операції постачальників не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких робіт або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. У зв'язку із цим контрагенти позивача не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Врахувавши висновків актів перевірок контрагентів позивача, перевіряюча дійшла висновку про безтоварність операцій, оскільки вони не були спрямовані на настання правових наслідків, тому всі первинні документи, що отримані від ТОВ «Сантан Бріз» та ТОВ «Директива Пром», - складені з порушенням норм законодавства, видані акти прийому-передачі робіт (послуг) не мають юридичної сили та доказовості.

Вирішуючи спір, суд враховує, що чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, визначено порядок встановлення факту відсутності юридичної особи за місцем її знаходження, зокрема, ч.12 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Однак, податковий орган обмежився посиланням на акти інших податкових інспекцій в частині незнаходження підприємств за юридичними адресами та без провадження передбачених пунктом 1.4.5 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальна служба України № 22 від 31.07.2014 р., процедур, констатував відсутність контрагентів позивача за місцями реєстрації.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного вчинення господарських операцій необхідно встановити їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), встановити перелік всіх наданих позивачем первинних документів, складених щодо таких операцій.

В даному ж випадку податковим органом жодним чином не досліджувались будь-які аспекти надання послуг ТОВ «Сантан Бріз» та ТОВ «Директива Пром» на користь покупця - ТОВ «Промринок «Котовський». Натомість на підставі припущень констатовано, що послуги не надавались, так як надані до перевірки документи є недостатніми та не можуть виступати доказами отримання послуг (робіт).

Таким чином, в даному випадку податковий орган обмежився посиланням на акти перевірок контрагентів та без самостійного дослідження господарських операцій дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентом правочинів, відхиливши повністю первинну документацію, як доказ товарності операцій, посилаючись на її недостатність.

Фактично в ході перевірки ТОВ «Промринок «Котовський» перевіряючою не надано оцінки фактам, що понесені позивачем витрати обумовлені виробничою необхідністю, а також направлені на організацію виробничого процесу та мали реальний характер; докази того, що дані, наведені в документах, не відповідають дійсності та послуги не придбавалися в ході перевірки не встановлені. При цьому перевіряючою не надано оцінки первинним документам, що підтверджують фактичність господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість констатовано, що ці документи не доводять реальності операції.

При цьому суд зауважує, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Слід також зазначити, що висновки перевіряючої порушують закріплений в Конституції України принцип персональної відповідальності, відповідно до якого суб'єкт господарювання не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів, а може бути притягнений до юридичної відповідальності лише за власні правопорушення.

Так, у разі, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.09.2008 року по справі за № 21-500во08.

Проте в даному випадку висновки про безтоварність операції зроблені на підставі перевірки контрагентів позивача - послуг ТОВ «Сантан Бріз» та ТОВ «Директива Пром». Отже суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та дослідивши фактичність проведеної господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, дійшов висновку про обґрунтованість формування податкового кредиту, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що в акті перевірки висновки про нікчемність укладених ТОВ «Промринок «Котовський» правочинів ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, які б спростовували надані позивачем документи та свідчили на користь висновків податкового органу. Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 зазначеного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Поряд із тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки договори виконані сторонами в повному обсязі (послуги надані).

Зазначені обставини повністю підтверджуються сукупністю матеріалів справи, а саме договорами б/н від 01.12.2013 р. (т.І, а.с.98-100), б/н від 01.12.2013 р. (т.І, а.с. 95-97), б/н від 01.12.2013 р. (т.І а.с. 92-94), б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 187-189), б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 190-192), б/н від 02.04.2014 р. (т.І, а.с. 193-195), № 02150414 від 15.04.2014 р. (т.І, а.с. 196-197), № 01150414 від 15.04.2014 р. (т.І, а.с. 198-199), № 03150414 від 15.04.2014 р. (т.І, а.с. 200-201), актами прийому-передачі робіт (т.І, а.с. 181-183), платіжними дорученнями, рахунками тощо.

Суд бере до уваги, що ТОВ «Промринок «Котовський» є власником промтоварного ринку та здійснює свою діяльність у місці масового скупчення і пересування людей, тому з метою забезпечення безпечних умов, превентивних заходів, Підприємство здійснює заходи щодо санітарної обробки території ринку, відповідно до наказу Міністерства сільського господарства і продовольства України «Про затвердження ветеринарно-санітарних правил для ринків» № 23 від 04.06.1996 р.

Санітарна обробка включає в себе дезінфекцію (знищення у зовнішньому середовищі збудників заразних хвороб та знищення хвороботворних мікробів в зовнішньому середовищі), дезінсекцію (знищення шкідливих комах), дератизацію (сукупність засобів по знищенню і попередженню поширення гризунів) та дезодорацію (усунення неприємних або небажаних запахів), які перешкоджають накопиченню і розповсюдженню збудників інфекції і переносників її в навколишньому середовищі та входять в систему заходів профілактики інфекційних захворювань, поліпшення санітарно-гігієнічних умов та усунення шкідників.

Суд зазначає, що в умовах роботи ринку, детальне відображення в актах виконаних робіт всієї специфіки наданих послуг по санітарній обробці, на чому наполягає податковий орган, визнаючи відповідні акти недостатніми для доказовості, є ускладненим та недоречним, адже детальне відображення всього різноманіття таких послуг потребуватиме значних зусиль від виконавців та є беззмістовним. Адже в кожному випадку можливо визнавати недостатність деталей (наприклад, незазначення торгівельної марки пристрою для санобробки, який використовувався під час надання послуги).

Промтоварний ринок, який перебуває у власності Підприємства, включає в себе торгівельні павільйони, контейнери та лотки. У зв'язку із недостатністю власних контейнерів, позивачем було укладено із ТОВ Контейнерний термінал «Юсеком» договір щодо оренди більше 300 контейнерів, які в подальшому були передані підприємцям для організації торгівельних місць.

Згідно пояснень позивача, внаслідок нестабільної економічної ситуації в країні, кількість договорів про оренду контейнерів із підприємцями скоротилась, в результаті чого кількість торговельних місць зменшилась до 650 одиниць (порівняно з 2008 р. - більше 1000 одиниць). У зв'язку із цим позивачем було повернуто біля 150 контейнерів протягом 2008-2014 рр. за рахунок позивача на склад ТОВ Контейнерний термінал «Юсеком», який знаходиться біля Сухого лиману.

З метою збереження цілісності торгівельних рядів, Позивачем було здійснено перестановку торгівельних контейнерів на ринку для виключення порожніх місць в рядках, де раніше стояли контейнери, а також перевезення порожніх контейнерів на територію складів. При цьому, Підприємство періодично звільняє від контейнерів ділянку, де проходить траса теплопостачання, з метою надання доступу до неї відповідним службам.

Суд також критично оцінює доводи відповідача про відсутність в актах прийому-здачі робіт номерів контейнерів, що переміщувались, початкових та кінцевих пунктів, місць навантаження/розвантаження. Так, з урахуванням позиції відповідача, яка побудована на підставі актів інших податкових органів щодо контрагентів позивача (які в судовому порядку визнані протиправними), суд зазначає, що вказівка на номер контейнеру, який переміщувався в межах території ринку, або до складу, не породжувало б безумовної впевненості в товарності такої операції.

Всі складені між ТОВ «Промринок «Котовський» із ТОВ «Сантан Бріз», ТОВ «Директива Пром» документи на виконання договорів за своїми формою та змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зобов'язання сторонами виконані з дотриманням вимог цивільного законодавства.

Розширене тлумачення перевіряючою «недостовірних відомостей», які містилися в первинній документації та фактично зводяться до твердження відповідача про те, що сторони угод не виявили достатності деталей і специфіки при складанні первинної документації, призвели до необґрунтованих висновків про безтоварність операцій, які ґрунтуються на припущеннях, а не на доказах. Також суд враховує, що податкова звітність позивача в установленому законом порядку недійсною не визнавалась.

Вирішуючи спір, суд враховує, що будь-яке перевищення повноважень державним органом в аспекті оцінювання наданих документів є несумісними з його обов'язком відповідати принципам «нейтральності» та «безсторонності».

При цьому суд не приймає до уваги доводи податкового органу щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не може слугувати підставою для позбавлення підприємства права на податковий кредит. Адже товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. В спірних же правовідносинах не оцінюється правомірність формування позивачем даних податкового обліку за операцією з перевезення контейнерів.

Таким чином, встановивши реальність операції між позивачем та його контрагентом, дотримання ТОВ «Промринок «Котовський» вимог податкового законодавства, пред'явлення ним до контролюючого органу первинної документації, відсутність будь-якої шкоди інтересам держави тощо, суд дійшов висновку про правомірне формування позивачем податкового кредиту, та, відповідно, про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, які зазначені в цій статті, та в яких, крім іншого, повинно бути зазначено зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів визначені у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі № 1112/11/13-10 від 20 липня 2010 року «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» зазначив, що для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість встановленню та перевірці, зокрема підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому в листі «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. Вищий адміністративний суд України зазначив, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які безспірно б підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у постанові від 10.09.2014 р. по справі № 2а-13207/12/2670.

Отже позивачем як до перевірки, так і до суду надано первинні документи у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагента.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Вирішуючи спір, суд враховує, що первинна документація містить достовірну і несуперечливу інформацію. Натомість позиція щодо безтоварності угод про надання послуг/робіт спростовується дослідженими в судовому засіданні первинними документами, які підтверджують фактичне виконання послуг/робіт. При цьому єдиною підставою для визнання господарських операцій нереальними слугували припущення перевіряючої про це на підставі актів перевірок (довідок) про неможливість проведення документальної перевірки контрагентів позивача, а також невизнання перевіряючою первинних документів достатньо детальними та відповідаючими законодавству.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що висновки перевіряючої щодо заниження суми податкового кредиту на 465133 грн., яка підтверджена первинними бухгалтерськими документами, що складені належним чином і відповідають вимогам ведення бухгалтерського обліку, є необґрунтованими, оскільки факти отримання послуг/робіт підтверджені достатніми та належними доказами.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промринок «Котовський» обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промринок «Котовський» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 26.09.2014 р. № .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк