Справа № 810/2744/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №810/2744/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Салді Сервіс» до Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.02.2013 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.02.2013 року №, №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2015 року скасовані рішення судів попередніх інстанцій, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовою особою відповідача проведені камеральні перевірки податкової звітності позивача з податку на додану вартість за листопад та грудень 2012 року; за наслідками перевірок складені акти від 18.01.2013 року №6/15-03/35997828 та від 21.01.2013 року №7/15-03/35997828.

Актами встановлені порушення позивачем пунктів 200.4, 200.9 статті 200 ПК України, пунктів 14.2, 14.3 розділу ІІІ «Порядок оформлення та подання податкової звітності», підпунктів 4.6.4, 4.6.5, 4.6.6 пункту 4.6 розділу V «Порядок заповнення податкової декларації» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 року за №1490/20228), а саме арифметичну (методологічну) помилку (порушення), що вплинула на розрахунки з бюджетом.

В обґрунтування вказаних порушень посадова особа контролюючого органу посилається на те, що у додатку 2 до податкових декларацій з податку на додану вартість «Довідка щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (додаток 2)» не заповнена графа 4 «Частина залишку від'ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів/послуг постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України включена до податкових зобов'язань у декларації, у попередніх звітних (податкових) періодах, або не брала участі у розрахунках бюджетного відшкодування (переноситься до рядка 2 розрахунку бюджетного відшкодування)», тому, на думку відповідача, для таких платників значення графи 3 дорівнює значенню графи 5.

12 лютого 2013 року відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення:

- №, яким на підставі акту перевірки від 18.01.2013 року №6/15-03/35997828 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року на 941193,00 грн, та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 235298,30 грн;

- №, яким на підставі акту перевірки від 18.01.2013 року №7/15-03/35997828 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року на 574105,00 грн, та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287052,00 грн;

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до пункту 200.1 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Положеннями пунктів 200.2 та 200.3 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Пунктом 200.6 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті.

Положеннями пунктів 200.7 - 200.11 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається митним органом органу державної податкової служби в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

За змістом пункту 200.14 статті 200 Кодексу якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, з вищезазначеного вбачається, що платник податку на додану вартість, у разі підтвердженого податковою накладною придбання товарів/послуг, має право віднести ПДВ з такого придбання до податкового кредиту у податковому періоді, коли відбулось це придбання. У разі коли податковий кредит платника ПДВ не перекривається зобов'язаннями з ПДВ цього платника податку, від'ємне значення з ПДВ при умові фактичної його сплати постачальникам або до Державного бюджету може бути заявлене до бюджетного відшкодування у наступних податкових періодах. З огляду на положення законодавства, підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом є відсутність підтвердження сплати платником податку ПДВ у складі вартості товарів/послуг отриманих від постачальників, або сплати ПДВ до Державного бюджету.

Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1490/20228) затверджено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (далі Порядок №1492).

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ «Порядок оформлення та подання податкової звітності» вказаного Порядку подання податкової звітності засобами електронного зв'язку в електронній формі здійснюється відповідно до порядку підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку.

Згідно пункту 14 вказаного розділу Порядку додатками до декларації є, зокрема, розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); довідка щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (додаток 2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) (додаток 3).

Згідно положень пунктів 4.6.4, 4.6.5, 4.6.6 розділу V «Порядок заповнення податкової декларації» у розділі ІІІ «Розрахунки за звітний період» податкової декларації заповнюються наступні дані. Якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення (рядок 22 декларації), до декларації 0110 подається (Д2) (додаток 2). Платники, які заповнили рядок 22 декларації 0110 та відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають до декларації 0110 (Д3) (додаток 3). Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації 0110 за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації 0110. При цьому платники податку, які мають право на отримання бюджетного відшкодування та прийняли рішення про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку (заповнено рядок 23.1 декларації 0110), подають до декларації 0110 (Д4) (додаток 4). У податкових деклараціях 0121 - 0123/0130/0140 рядки 23, 23.1, 23.2 не заповнюються. Залишок від'ємного значення (для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Пунктом 50.1 статті 50 ПК України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Як встановлено судом першої інстанції, 20 грудня 2012 року позивачем подано до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за листопад 2012 року, електронний номер про прийняття податкової декларації .

Під час заповнення декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року позивач допустив арифметичну помилку, а саме неправильно обрахував залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, який зазначається в рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість. Так, сума, яка зазначається в рядку 24 декларації з податку на додану вартість є різницею між значенням рядку 22 (залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, з вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду) та рядку 23 (сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню).

Як вбачається з податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року товариство в рядку 24 зазначило суму 1515288 грн, що було помилкою, тоді як різниця значень рядку 22 і 23 становить 574105,00 грн. Це в свою чергу спричинило помилки в заповненні додатку 3 декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року. Сума 1515288,00 грн, помилково зазначена позивачем в рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року, не вплинула на розрахунки з державним бюджетом, оскільки залишок від'ємного значення ПДВ, який товариство перенесло на наступний звітний (податковий) період, становив не 1515288 грн., а суму 574105,00 грн, що була відображена в рядку 21.1 декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року.

Також, позивачем помилково було зазначено дані графи 5 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року, та графи 4 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року, що також, відповідно, не вплинуло на розрахунки з державним бюджетом.

З метою виправлення допущених арифметичних помилок в податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року позивач 18 січня 2013 року подав уточнюючу декларацію з податку на додану вартість за листопад 2012 року, але ним було отримано квитанцію №2 від 18.01.2013 року, в якій було вказано причину неприйняття податкової декларації: «Помилка: - в періоді 2012 р. «Листопад» відсутні звіти з кодом «J02001» типу «Звітні» або «Новий звітній». Звіт типу «Уточнюючий не може бути прийнятий.» (т. 1 а.с. 144).

04.03.2013 року позивач повторно надіслав уточнюючу податкову декларацію за листопад 2012 року, про що свідчить квитанція від 04.03.2012 року №2.

Також 17 січня 2013 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2012 року, в якій в додатку 2 вказаної податкової декларації помилково зазначив дані графи 5 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року, графи 4 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року, а також не заповнив рядки 2 і 3 графи 3 додатку 3 податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року.

З метою виправлення допущених помилок в декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року позивач 04.03.2013 року подав уточнюючу декларацію з податку на додану вартість за грудень 2012 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем за наслідками проведення камеральних перевірок не встановлено підстав, які призвели до невідповідності суми бюджетного відшкодування сумам, які були визначені позивачем у податкових деклараціях за листопад 2012 року та грудень 2012 року, як значення від'ємного значення з ПДВ за попередні податкові періоди, яке сформовано за рахунок сплачених сум ПДВ у відповідних періодах та які включені до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно листа контролюючого органу від 19 вересня 2013 року №2560/10/15-2, податкова декларація за листопад 2012 року не була визнана як податкова звітність, що свідчить про те, що камеральна перевірка, в ході якої була використана податкова декларація за листопад 2012 року була проведена на підставі документу, який не визнано податковою звітністю.

Також, під час проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року посадова особа відповідача не звернула уваги на значення рядків 22 та 23 вказаної податкової декларації, які реально відображають стан податкових взаєморозрахунків платника з бюджетом, та на основі даних яких вираховується значення рядка 24 податкової декларації з податку на додану вартість.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 50.2 статті 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Положеннями пункту 76.1 статті 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Однак, в даному випадку були проведені камеральні перевірки позивача, про які у відповідності до статті 76 ПК України платник податків не повідомляється, а тому на момент подачі уточнюючих декларацій позивач не міг знати про їх проведення.

Відповідно до пункту 50.3 статті 50 ПК України у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Таким чином, в податкових деклараціях з податку на додану вартість за листопад та грудень 2012 року ТОВ «ТД Салді Сервіс» були допущені арифметичні (методологічні) помилки під час їх заповнення, що жодним чином не вплинуло на розрахунки з бюджетом, які в подальшому були уточнені відповідними розрахунками.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за результатами проведення камеральних перевірок податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за листопад та грудень 2012 року відповідач безпідставно зменшив суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню, оскільки не були проведені перевірки (перевірка) правомірності порядку формування податкового кредиту у попередніх податкових періодах та відповідно включення вказаних сум до складу суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Також, згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, на платника податків застосовується штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, до платника податків застосовується штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі, що встановлені пунктом 123.1 статті 123 ПК України, тобто внаслідок самостійного зменшення відповідачем позивачу сум бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем за наслідками перевірок не встановлено порушень підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив протиправність податкових повідомлень - рішень від 12.02.2013 року №, №.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 29.05.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.