Справа № 2а-7697/12/2670
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/36910/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року

у справі № 2а-7697/12/2670

за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Самара»

до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Самара» (далі - Кооператив «Самара») звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 89/12 від 08 травня 2012 року про накладення штрафу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що перевіркою встановлено та не спростовано те, що позивачем побудовано та експлуатується 247 гаражів, які відносяться до III категорії складності, без введення їх в експлуатацію. З огляду на триваючий характер правопорушення, позивачем порушуються норми ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що передбачена відповідальність згідно з Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що на підставі запиту Київської транспортної прокуратури № 13с-12 від 04 травня 2012 року головним державним інспектором Інспекційного відділу відповідача ОСОБА_2 проведено перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 18 травня 2012 року.

Вказаним актом перевірки встановлено факт експлуатації самовільно збудованих 247 гаражів ІІІ категорії складності Кооперативом «Самара» по вул. Малицькій, 22 у Святошинському районі м. Києва без прийняття їх в експлуатацію, чим порушено вимоги ст.ст. 37, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В зв'язку з виявленими порушеннями, Кооперативу «Самара» в особі голови правління ОСОБА_3 вручено Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил (про зупинення підготовчих та будівельних робіт, як виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт) від 18 травня 2012 року, в якому вимагається добровільно знести самовільно збудованих гаражів ІІІ категорії складності по вул. Малицькій, 22 у Святошинському районі м. Києва та усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності до 18 липня 2012 року.

Крім того, за результатами перевірки законності будівництва та експлуатації гаражів головним державним інспектором Ростоцькою Н.І. складено протокол про адміністративне правопорушення від 18 травня 2012 року, в якому Кооператив «Самара» зафіксовано факт експлуатації самовільно збудованих 247 гаражів ІІІ категорії складності по вул. Малицькій, 22 у Святошинському районі м. Києва, без прийняття їх в експлуатацію, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності на підставі акту перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення від 18 травня 2012 року заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві Алєксеенком І.О. прийнято постанову № 89/12 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 18 травня 2012 року. Вказаною постановою за експлуатацію самовільно збудованих 247 гаражів ІІІ категорії складності без прийняття в експлуатацію, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», накладено на позивача штраф у сумі 98460 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що спірне рішення відповідача відповідає вимогам закону, позивачем не спростовано вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не має зворотної дії в часі, тому не може бути застосована до спірних правовідносин. Крім того, відповідачем не доведено, що об'єкт будівництва відноситься до III третьої категорії складності.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено принцип, відповідно до якого експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

П. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність, зокрема, за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію.

Так, відповідно до змісту п. 6 ч. 2 ст. 2 вказаного закону суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

Як встановлено перевіркою та підтверджено судами, позивач станом на день проведення перевірки експлуатував об'єкт перевірки без прийняття його в експлуатацію.

Разом з тим, при розгляді спорів цієї категорії суди мають з'ясовувати питання щодо наявності в діях суб'єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту закінчення будівництвом відповідного об'єкта, наявності на той момент встановленого законодавством обов'язку вводити об'єкт в експлуатацію, невведення в експлуатацію та використання об'єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов'язку із введення в експлуатацію, а також дотримання строків притягнення до публічної відповідальності.

З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей Закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», ст. 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у вказаному Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21 вересня 2000 року N 1988-III).

19 січня 2012 року Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» викладено у новій редакції, п. 6 ч. 2 ст. 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», зокрема положення п. 6 ч. 2 ст. 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним висновком має бути судження про те, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі № 21-433а13, рішення якого є обов'язковим для всіх судів України відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням встановленої судом апеляційної інстанції обставини, що індивідуальні гаражі в Кооперативі «Самара» побудовані членами кооперативу до 1991 року, Закони України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», які прийняті та набрали чинності після факту будівництва гаражів, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, про що вірно вказано судом апеляційної інстанції, а відповідно не може бути притягнутий до відповідальності на підставі вказаних законів і позивач.

Наведена обставина є достатньою підставою для скасування спірної постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 89/12 від 08 травня 2012 року, тому необхідності давати оцінку іншим доводам відповідача немає.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: