Справа № 826/2189/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

13 травня 2015 року № 826/2189/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу незаконним та його скасування, зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), в якому просив:

- визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 34-ос від 29.01.2015р. про переміщення позивача для проходження служби в іншу місцевість шляхом призначення з вищої посади (начальника відділу) у м. Києві на нижчу (заступника начальника відділу) у м. Львові, незаконним та скасувати його;

- поновити позивача у посаді начальника відділу;

- визнати дисциплінарне стягнення «сувора догана» незаконним та скасувати його.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що наказ командира військової частини К-1410 № 34-ос від 29.01.2015р. є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки при його прийняті не дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких мало бути спрямоване це рішення.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

09.04.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду про наступне.
Фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 з 01.08.1991р. проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч К-1410 по особовому складу від 28.08.2014р. №602-ос позивача зараховано на посаду начальника відділу у розпорядження керівника структурного підрозділу ОСОБА_2 .

В подальшому, Наказом командира в/ч К-1410 по особовому складу від 29.01.2015р. №34-ОС за підпунктом «в» пункту 42 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, позивача, який перебуває у розпорядженні директора 2 департаменту 55 Центру за посадою начальнику відділу, призначено заступником начальника 1 відділу 7 служби 1 управління 2 департаменту 55 Центру.

Позивач категорично не погоджуючись з правомірністю наказу від 29.01.2015р. №34-ОС звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що спірним наказом його призначено на нижчу посаду в іншу місцевість, з порушенням імперативних приписів законодавства, з огляду про що позов просив задовольнити повністю.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» (далі - Закон). Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

За змістом Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (частина перша статті 1). Додержання Конституції України та інших актів законодавства України є основним обов`язком державного службовця (абзац другий частини першої статті 10).

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, відповідно до підпункту «г» пункту 40 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17 липня 2006 року № 619 (далі - Положення), переміщення по службі військовослужбовців здійснюється на нижчі посади - на підставах, передбачених пунктом 42 цього Положення.

Підпунктом "в" пункту 42 Положення передбачено, що переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється виходячи з професійних і ділових якостей - на посаду з меншим обсягом роботи на підставі атестаційного висновку.

Переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі згідно з підпунктами "а" - "в" і "д" цього пункту здійснюється прямими начальниками в межах наданих їм прав щодо призначення на відповідні посади.

Відповідно до пункту 47 Положення для забезпечення правильного добору, розстановки, виховання, вдосконалення підготовки військовослужбовців, об`єктивної оцінки їх професійної підготовки, ділових і моральних якостей, визначення відповідності займаним посадам та перспективи службового використання, створення резерву кандидатів для просування по службі проводиться атестування військовослужбовців.

Порядок утворення і діяльності атестаційних комісій, проведення атестування військовослужбовців визначається Головою Служби зовнішньої розвідки України.

Встановлено, що на виконання Положення у СЗРУ було розроблено Інструкцію про застосування окремих норм Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України від 28.03.2012 № 75 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2012р. за № 592/20905 (далі - Інструкція), якою встановлено порядок проведення атестації військовослужбовців та наказом Голови СЗРУ від 24.12.2012 №353/ДСК «Про атестаційні комісії структурних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України» утворено атестаційні комісії структурних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України.

Пунктами 5.1 та 5.2 Інструкції передбачено, що проведення атестування військовослужбовців має сприяти вихованню в них високого почуття відповідальності за доручену справу, подальшому підвищенню рівня професійної підготовки та зміцненню військової дисципліни.

Атестування осіб офіцерського складу проводиться один раз на п`ять років. За рішенням Голови СЗРУ атестування всіх офіцерів або офіцерського складу окремих підрозділів може проводитись і в інші строки.

Відповідно до пункту 5.6 Інструкції у тексті атестації, який викладається в довільній формі, мають бути відображені дані, що характеризують військовослужбовця: готовність до служіння Українському народові; наполегливість у виконанні службових обов`язків, особиста дисциплінованість, вимогливість до себе та підлеглих; організованість та вміння визначити головний напрям у роботі, здатність якісно виконувати поставлені завдання, виявляти ініціативу, швидко орієнтуватися й уміло діяти у складній обстановці, схильність до аналізу; якість керування підлеглими, вміння навчати та виховувати їх організаторські здібності; оцінка стану справ у підрозділі, яким керує військовослужбовець, що атестується (дисципліна, бойова готовність, виконання оперативно - службових завдань, стан професійної підготовки тощо), або на ділянці роботи, за яку він відповідає; рівень професійної підготовки, знання військових статутів, інших нормативно-правових актів, своїх обов`язків за посадою та виконання їх, удосконалення спеціальних знань, науковий ступінь і вчене звання, знання іноземних мов, уміння застосовувати отримані знання на практиці, наявність оперативного досвіду, досвіду управлінської діяльності; здатність критично оцінювати свою діяльність, творчо ставитися до справи, наполегливість у виконанні службових обов`язків, авторитет у колективі, вміння зберігати службову та державну таємницю, дотримуватися правил конспірації в роботі.

Пунктом 5.7 Інструкції, зазначено, що у висновку за атестацією зазначається, чи відповідає військовослужбовець, що атестується, займаній посаді, а також пропозиції щодо подальшого найбільш доцільного його службового використання, ураховуючи професійні, ділові і моральні якості, досвід роботи, здібності і нахили, а також інтереси справи.

При цьому можуть бути надані такі рекомендації: - про призначення на вищу посаду (на яку й коли); - про направлення на навчання до вищого військового навчального закладу, іншого навчального закладу, курси підвищення кваліфікації; - про переміщення на рівну посаду (на яку посаду доцільно перевести та причина переведення: необхідність укомплектування інших посад, для більш доцільного використання тощо); - про переміщення на іншу роботу - оперативну, викладацьку та іншу із зазначенням мотивів переведення; на яку посаду і коли; - про переміщення з вищої посади на нижчу, на якій підставі (пункт 42 Положення) та на яку посаду доцільно призначити; - про продовження військової служби за новим контрактом чи залишення на військовій службі понад граничний вік; - про звільнення з військової служби і на якій підставі.

Як встановлено абзацом третім пункту 47 Положення, затверджені висновки і рекомендації атестації оголошуються атестованим військовослужбовцям їх прямими начальниками. Скарга на порушення порядку атестування та необ`єктивність атестації може бути подана військовослужбовцем у встановленому порядку не пізніше місячного строку з дня оголошення йому результатів атестації. Рішення за скаргою приймається начальником, який затвердив результати атестації. Це рішення може бути оскаржене військовослужбовцем у встановленому порядку. В разі визнання скарги обґрунтованою до атестації вносяться відповідні зміни або складається нова атестація.

В ході судового розгляду справи підтверджено, що відповідачем проводилась атестація ОСОБА_1 за період з жовтня 2009 р. до листопада 2014 р.

За результатами атестації, встановлено невідповідність позивача займаній посаді. З огляду про з професійних і ділових якостей, відповідач дійшов до висновку про доцільність переміщення позивача на нижчу посаду з меншим обсягом роботи відповідно до підпункту «в» пункту 42 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СЗР України, призначення старшим консультантом 1 відділу 2 служби 1 управління 2 департаменту 55 Центру СЗР України.

Позивач не погоджуючись із висновками атестаційної комісії, подав рапорт від 05.12.2014р. на ім`я Директора 2 департаменту СЗР 55 Центру СРЗ України полковника ОСОБА_2 .

Проте, за результатами розгляду рапорту керівником структурного підрозділу порушень при проведенні атестації позивача атестаційною комісією виявлено не було.

В межах судового розгляду справи встановлено, що на час проведення атестації позивач мав два не знятих дисциплінарних стягнення у вигляді «догани», накладеної 11.12.2014р. правами директора департаменту, та «суворої догани», накладеної правами заступника Голови СЗРУ 23.01.2015.

Відповідно до статті 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, - командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Фактичні обставини справи свідчать, що наказ № 34-ос від 29.01.2015р. про призначення позивача на нижчу посаду був виданий на підставі висновку атестаційної комісії.

Враховуючи вищенаведені імперативні приписи законодавства та обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку проте, що наказ № 34-ос від 29.01.2015р. є правомірним, а отже не підлягає скасуванню.

Щодо доводів позивача про неправильність та необ`єктивність висновків атестаційної комісії, суд зазначає наступне.

Всебічна оцінка ділових, морально-етичних, професійних, індивідуально-психологічних якостей військовослужбовця не може бути предметом судового дослідження, а є виключною компетенцію вищестоящого командира, оскільки при цьому вирішуються не правові питання, а військово-спеціальні - питання професійної придатності військовослужбовця.

Поряд з цим, встановлено, що метою переміщення було не переміщення військовослужбовця в іншу місцевість, а реалізація атестаційного висновку (переміщення на нижчу посаду - з посади "начальник відділу" на посаду "заступник начальника відділу", вакантну посаду, яка була наявна в штаті структурного підрозділу, в якому проходив і проходить військову службу ОСОБА_1 ).

Разом з тим, суд не приймає до уваги апелювання позивача до на норми Кодексу законів про працю України (зокрема, ст. 32) та Закону України «Про зайнятість населення» до спірних правовідносин, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 до Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу.

Згідно із статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), КЗпП регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Порядок проходження громадянами України військової служби, яка є публічною службою, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р., передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Так, військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що спірні відносини, що виникли під час проходження військової служби позивача регулюються окремими законами України та положеннями про проходження військової служби, і не поширюються норми трудового законодавства.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Загальні обов`язки військовослужбовців передбачені статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.

Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

При цьому, згідно статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; є) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було здійснено за недотримання нормативно-правових актів, в тому числі і відомчих.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Крім того, відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства, свідчить, що позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності правомірно, відповідно до положень Дисциплінарного статуту.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність оспорюваних рішень.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур