Справа № 802/965/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 травня 2015 р. Справа № 802/965/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Комара Павла Анатолійовича,

Суддів: Заброцької Людмили Олександрівни,

Сала Павла Ігоровича

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В.І.

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача 1: Щолокової Ю.В.

представника відповідача 2: Щура А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: Державної фіскальної служби України, Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Шаргородського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про зобов'язання до вчинення дій.

В позовній заяві позивач просить:

- зобов'язати Державну фіскальну службу України вилучити інформацію про ОСОБА_5, яка була надана під час отримання податкового номеру та у подальшому не вносити інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, використовуючи цифрові ідентифікатори;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зберегти за ОСОБА_5 форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації - ст.ст. 28, 294, 296 ЦК України);

- зобов'язати Шаргородське відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області вилучити інформацію про ОСОБА_5, яка була надана під час видачі податкового номеру та у подальшому вести її облік як платника податків за раніше встановленими формами обліку - без застосування цифрового ідентифікатора та ведення обліку платників податків без використання серії та номеру паспорта (за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації);

- зобов'язати Шаргородське відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області знищити інформацію про ОСОБА_5 у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів;

- зобов'язати Шаргородське відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області проставити на стор. 7,8 або 9 паспорту відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис особи гербовою печаткою.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є віруючою особою та прихожанкою Української православної церкви, у зв'язку з чим 18.12.2014 року звернулась до відповідача 2 із заявою, у якій просила здійснювати в подальшому її облік як платника податків та інших обов'язків платежів за прізвищем, іменем та по батькові, проставити у її паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, не вносити без її згоди інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Разом із тим, відповідач 2 фактично відмовив у вчиненні таких дій, посилаючись на вимоги Податкового кодексу України про облік платників податків, а саме необхідність ведення обліку за серією та номером паспорту або за номером облікової реєстраційної картки фізичної особи. Відтак, на думку позивача, при проведенні обліку інформації про неї як платника податків зберігається цифровий кодифікатор, тобто індивідуальний номер людини, що суперечить її релігійним поглядам. Аналогічної позиції дотримується і відповідач 1, що є недопустимим та суперечить Конституції і законам України.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями.

Представник Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на те, що до часу набрання чинності Податковим кодексом України (ПК України) в Державний реєстр фізичних осіб-платників податків не вносилась інформація про осіб, які через свої релігійні та інші переконання відмовлялись від прийняття ідентифікаційного номера. На сьогоднішній день відносини у сфері реєстрації та обліку фізичних осіб як платників податків регулюються вимогами ПК України та розділу VІІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.12.2013 року № 779, які не передбачають можливості ведення обліку фізичних осіб виключно за прізвищем, іменем та по батькові. Натомість позивач просить взяти її на податковий облік за формою, яка не передбачена чинним податковим законодавством, що їй було роз'яснено письмово. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Жмеринська ОДПІ) в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував та пояснив, що чинним законодавством визначено єдиний спосіб реалізації права відмови від реєстраційного номера облікової картки платника податків - шляхом взяття особи на облік в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, іменем та по батькові, серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки. Механізм відмови особи від ідентифікаційного номеру є формалізованим процесом, який передбачає подання заяви згідно з установленою формою, а також певних документів, що стосуються особи. Чинне законодавство не передбачає можливості надання контролюючим органом права позивачу здійснювати будь-які платежі без зазначення як реєстраційного номера платника податків, так і серії та номера паспорта. Крім того, сам по собі факт того, що певні дії держави чи суспільства суперечать чиїмось релігійним переконанням не свідчить про неправомірність цих дій та, відповідно, про необхідність захисту таких переконань, що підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема рішенням від 03.12.2009 року за скаргою "Тамара Скугар та інші проти Росії" № 40010/04. Просить врахувати, що позивач намагається перенести прогалини, які існували у законодавстві, що діяло до набрання чинності Податковим кодексом України, до чинних правовідносин, які вже мають належне законодавче регулювання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши інші докази, які є в справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов не може бути задоволений з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є громадянкою України та зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Водночас ОСОБА_5 є віруючою людиною та за своїми релігійними переконаннями відмовляється від її обліку як платника податків за ідентифікаційним номером (реєстраційним номером облікової картки).

18.12.2014 року ОСОБА_5 звернулась до ДФС України із заявою, у якій просила не вносити у зв'язку з релігійними переконаннями інформацію про неї до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та зберегти за нею форму обліку платників податків за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження.

Листом за № 268/к/99-99-11-02-02-14 від 16.01.2015 року відповідач 1 інформував ОСОБА_5 про необхідність подання до податкового органу повідомлення за формою № 1П (додаток 8 до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.12.2013 року № 779), яке водночас є заявою про облік в окремому реєстрі Державного реєстру, та паспорту громадянина України, в який в подальшому буде внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Крім того, заявниці надано роз'яснення про те, що чинним законодавством не передбачено можливості ведення обліку фізичних осіб у Державному реєстрі виключно за прізвищем, іменем та по батькові.

Також судом встановлено, що 23.12.2014 року ОСОБА_5 звернулась до Шаргородського відділення Жмеринської ОДПІ із заявою, в якій просила не вносити у зв'язку з релігійними переконаннями інформацію про неї до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зберегти за нею форму обліку платника податків за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, та проставити у паспорті (на сторінках 7, 8 або 9) відмітку про наявність права на вчинення певних дій без присутності цифрового ідентифікатора - ідентифікаційного номера, серії та номеру паспорта тощо.

Листом за № 13/10/05-26-18 від 21.01.2015 року відповідач 2 роз'яснив заявнику, що усі фізичні особи-платники податків незалежно від віку зобов'язані зареєструватись у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків. При цьому Податковим кодексом України визначено дві форми обліку фізичних осіб - за реєстраційним номером облікової картки фізичної особи-платника податків та альтернативну - в окремому реєстрі Державного реєстру - за прізвищем, іменем та по батькові, серією і номером паспорту.

16.02.2015 року ОСОБА_5 подала до Жмеринської ОДПІ повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків форми № 1-П, однак відповідач 2 листом за № 246/10/05-26 від 20.02.2015 року запропоновував позивачу вжити заходи для виправлення недоліків, допущених у заповненні такого повідомлення (зазначити відомості про серію та номер паспорта, дату його видачі, вказати ким він виданий), після чого повторно подати до Шаргородського відділення Жмеринської ОДПІ повідомлення за формою № 1-П.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері обліку фізичних осіб як платників податків на даний час регулюються Податковим кодексом України та Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.12.2013 року № 779 (далі - Положення № 779).

Відповідно до п. 63.1 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Всі фізичні особи-платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 63.5 ст. 63 ПК України).

В силу положень пункту 63.6 статті 63 ПК України облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами.

Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 63.7 ст. 63 ПК України контролюючий орган зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) у всіх свідоцтвах, довідках, в інших документах або повідомленнях, що видаються платнику податків або надсилаються йому. Кожен платник податків зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) в усіх податкових деклараціях (розрахунках, звітах), платіжних документах щодо податків і зборів, у фінансових документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 70.1 ст. 70 ПК України передбачено, що облік фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Згідно з п. 70.5 ст. 70 ПК України фізична особа-платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред'явити паспорт.

Фізична особа подає облікову картку фізичної особи-платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Для заповнення облікової картки фізичної особи-платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

З метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відповідно до статей 63 та 70 ПК України розроблено Положення № 779, яким, зокрема, визначаються порядок та процедура: реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі; формування та ведення Державного реєстру; подання облікової картки фізичної особи-платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); внесення до паспортів фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта тощо.

Пунктом 1 розділу ІІ Положення № 779 передбачено, що облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Фізична особа, яка раніше не подавала облікової картки і відомості про яку не включено до Державного реєстру та яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу Повідомлення за формою № 1 П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред'явити паспорт громадянина України (п. 1 розділу VІІІ Положення № 779).

Водночас пунктом 3 розділу ІІІ Положення № 779 передбачено, що до Облікової картки та Повідомлення вноситься така інформація: прізвище, ім'я, по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання, а для іноземця - також громадянство; реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія, номер, дата видачі та уповноважений суб'єкт, що видав документ).

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 розділу VІІІ Положення № 779 облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та подали до контролюючого органу Повідомлення, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків. Після приймання Повідомлення контролюючим органом здійснюється перевірка щодо наявності реєстрації фізичної особи у Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платника податків або в окремому реєстрі за серією та номером паспорта. За результатами такої перевірки до контролюючого органу за місцем реєстрації фізичної особи надсилається повідомлення-підтвердження можливості внесення відмітки до паспорта та взяття на облік за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта.

Згідно з п. 9 розділу VІІІ Положення № 7799 у разі якщо фізична особа, до паспорта якої внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, раніше була зареєстрована в Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платника податків, то після взяття на облік в окремому реєстрі Державного реєстру реєстраційний номер облікової картки платника податків закривається (датою закриття є дата внесення відмітки до паспорта громадянина України), а у разі наявності у паспорті громадянина України відмітки про реєстраційний номер облікової картки така відмітка анулюється у порядку, встановленому цим розділом.

Наведені вище норми Податкового кодексу України та Положення № 779 на даний час є чинними та неконституційними не визнані, а отже підлягають застосуванню на всій території України. Водночас їх змістовний правовий аналіз дає підстави для висновку про те, що законодавцем чітко регламентовано механізм обліку фізичних осіб-платників податків та зборів, в тому числі обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків. Облік таких осіб є формалізованим процесом та здійснюється в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

При цьому не передбачено можливості ведення обліку фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, виключно за прізвищем, ім'ям, по батькові, роком народження і місцем реєстрації.

Суд виходить з того, що Україна є правовою державою, в якій згідно із ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відтак, достатніх правових підстав для обліку позивача як платника податків і зборів виключно за прізвищем, ім'ям, по батькові, роком народження і місцем реєстрації суд не вбачає, оскільки така форма обліку не передбачена чинним законодавством України.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті суд враховує, що вищевказані висновки узгоджуються із практикою Вищого адміністративного суду України (ухвали від 05.03.2015 року у справах № К/800/10827/13 та № К/800/14246/13).

Посилання позивача на необхідність збереження за ним раніше існуючої форми обліку платників податків за прізвищем, ім'ям та по батькові у зв'язку з наявністю з цього приводу правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.11.2014 року по справі № 21-490а14, суд до уваги не бере, оскільки дане судове рішення ухвалене щодо правовідносин, які виникли до набрання чинності Податковим кодексом України, та не стосується спірних правовідносин у цій адміністративній справі.

Більше того, до моменту набрання чинності Податковим кодексом України питання, пов'язані з обліком фізичних осіб-платників податків та зборів, врегульовувались Законом України "Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів" від 22.12.1994 року № 320/94-ВР.

Згідно з ч. 2 ст. 5 вказаного Закону до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Проте можливість не включення відомостей про особу до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів з релігійних міркувань існувала лише до моменту втрати чинності Законом України "Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів", тобто до 01.01.2011 року.

З часу набрання чинності Податковим кодексом України, а саме починаючи з 01.01.2011 року, законодавцем запроваджено інший механізм обліку фізичних осіб-платників податків та зборів. При цьому відповідні зміни не можна вважати звуженням змісту та обсягу існуючих прав і свобод в контексті положень частини 3 статті 22 Конституції України, на що помилково посилається позивач.

Також суд враховує, що відповідно до ст. 35 Конституції України кожному гарантується право на свободу світогляду та віросповідання.

Разом із тим, згідно з ч. 4 ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Отже, факт того, що певні дії держави чи суспільства суперечать релігійним переконанням особи, не може свідчити про неправомірність цих дій та необхідність захисту таких переконань.

Зазначене відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, висвітленій у Рішенні від 03 грудня 2009 року № 40010/04 у справі "Тамара Скугар та інші проти Росії", яка стосувалась відмови віруючих православної церкви від ідентифікації у податкових правовідносинах за номером. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що захищаючи особисту сферу, стаття 9 Конвенції не завжди гарантує право поводити себе у публічній сфері життя так, як того вимагають релігійні погляди. Держава, розробляючи та застосовуючи власні внутрішні процедури, не може залежати від точки зору окремих громадян, яка базується на їх релігійних віруваннях. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що спосіб організації державної податкової бази даних з використанням індивідуальних номерів платників податків не є втручанням держави у реалізацію права заявниці на свободу релігії, гарантованого статтею 9 Конвенції.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що при розгляді звернень та повідомлень позивача форми № 1П відповідачі ДФС України та Шаргородське відділення Жмеринської ОДПІ діяли у відповідності до вимог чинного законодавства, а правових підстав для покладення на податкові органи обов'язку здійснювати облік позивачів як платників податків за раніше діючим порядком у суду немає.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів осіб, які брали участь у справі, оцінивши досліджені у ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачам не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Комар Павло Анатолійович

Судді: Заброцька Людмила Олександрівна

Сало Павло Ігорович