Справа № 808/925/15
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року (13 год. 18 хв.)Справа № 808/925/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гудименко Я.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представників:

позивача -ОСОБА_2,

відповідача - Резнікової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Запорізькій області (відповідач, Пологівська ОДПІ), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.06.2014 №4852-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 28983,39 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зокрема вказали, що договір оренди, укладений між позивачем та Новоданилівською сільською радою не зареєстрований в установленому порядку, фактично позивач використовує значно меншу площу землі та з іншим цільовим призначенням. Також зазначив, що декларацію до податкового органу не подавав і не повинен був подавати. Також пояснили, що на цей час не визначено де саме знаходиться земельна ділянка - у межах міста Оріхів чи за його межами. Вважають оскаржуване рішення протиправним та просять суд його скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових заперечення. Зокрема вказав, що позивач фактично користується земельною ділянкою, на підставі договору оренди. На земельній ділянці знаходяться належні позивачу приміщення. Під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діях у межах своєї компетенції та на підставі норм Податкового кодексу України. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено та позивач не заперечив, що між ним та Новоданилівською сільською радою укладений договір оренди земельної ділянки, а також - додатковий договір оренди земельної ділянки від 14.07.2011.

Відповідно до вказаного договору ПП Денисенко приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 6832 кв. м. на 5 років для роздрібної торгівлі (складські приміщення). Відповідно до викопіровки земельної ділянки її адреса - АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1 цього договору передбачено, що річна орендна плата складає 3 597,05 грн., яка вноситься землекористувачем щомісячно у грошові формі у розмірі 299,78 грн. (на підставі рішення сесії від 12.07.2011).

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що договір оренди земельної ділянки від 14.07.2011 не має державної реєстрації. В той же час, відповідно до листа Новоданилівської сільської ради Оріхівського району Запорізькі області від 27.06.2014, ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 6832кв.м. на підставі договору від 14.07.2011 для обслуговування виробничих приміщень. Крім того, у вказаному листі зазначено, що ставка - 3%, нормативно-грошова оцінка - 966 113,12 грн.

Також, відповідно до листа Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 19.12.2014 №2589/01-05/0, запис про реєстрацію договору оренди землі (площа 6832 кв.м., АДРЕСА_1), укладеного між ОСОБА_1 та Новоданілівською сільскою радою - відсутній. При цьому, на зазначеній земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, власником яких є ОСОБА_1 Також у цьому листі повідомлено, що нормативно грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки комерційного використання в АДРЕСА_1, станом на 2014 рік становить 141,41 грн.

Також, відповідно до витягу від 20.10.2014 №4147/01-04-Д з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2014 ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного, Пологівською ОДПІ розраховано до сплати ОСОБА_1 орендну плату з фізичних осіб за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.06.2014 №4852-17 про сплату орендної плати з фізичних осіб у сумі 28 983,39 грн.

Позивач із указаним податковим повідомленням-рішенням не погодився та оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались, суд зазначає наступне.

Основоположним нормативно-правовим документом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України (далі - Земельний кодекс). Законом, який регулює питання, що виникають під час оподаткування землі є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункт 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території (пункт 286.6 статті 286 ПК України).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з пунктом 288.4 статті 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Водночас, відповідно до пункту 288.5 статті 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України).

Базою оподаткування, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII Податкового кодексу (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 ПК України).

Згідно з п.289.2 ст.289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Пунктом 286.5 ст.286 ПК України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України в редакції, що чинності з 01.04.2014 (зміни, внесені Законом України від 21.03.2014 №1166- VII) встановлено, що річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Враховуючи вищенаведене, податковим органом розраховано позивачу розмір орендної плати за вказану земельну ділянку і визначено розмір орендної плати на 2014 рік у сумі 28 983,39 грн. із наступного розрахунку: кв.м (площа, що орендується - договір оренди від 14.07.2011, викопіровка земельної ділянки, інформація від управління Держземагентства у Пологівському районі Запорізької області № 2589/01-05/0 від 19.12.2014 та інформація від Новоданилівської сільської ради від 21.06.2014 № 01.05) х 141,41 грн. (нормативно грошова оцінка за 1 кв.м. - витяг з технічної документації, інформація від управління Держземагентства у Пологівському районі Запорізької області від 19.12.2014 № 2589/01-05/0 та інформація від Новоданилівської сільської ради від 27.06.2014 № 01.05) х 3%, тобто, 6 832кв.м х 141,41 грн. х 3%), (згідно пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України).

Щодо твердження представника позивача, що договір оренди, укладений у 2011 року у встановленому порядку не зареєстрований, суд зазначає наступне.

По-перше, позивач у судовому засідання підтвердив, що саме на цій земельній ділянці знаходяться приміщення, які належать позивачу на праві власності. Указаний факт також підтверджується витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому, нерухомому майну, яке знаходиться на зазначений ділянці присвоєні поштові адреси - АДРЕСА_1 «в» та «ж»; по-друге - відповідно до пояснень, наданих позивачем Пологівській ОДПІ, станом на 10.12.2014 позивач має у приватній власності об'єкт нерухомості - майновий комплекс, розташований на території Новоданилівської ради за поштовою адресою - АДРЕСА_1 «в» та «ж» фактичною площею 5341 кв.м. Також у поясненнях позивач зазначив, що частина майнового комплексу здається ним в оренду ТОВ «Запорізька пивна компанія», інша частині не використовується.

Крім того, відповідно до акту обстеження фактичного використання земельної ділянки, складеного 19.03.2015 депутатами Оріхівської міської ради та працівником землевпорядної організації, позивач фактично використовує 4355кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться під об'єктом нерухомості.

Таким чином, судом встановлено, що на земельній ділянці, яка знаходиться у АДРЕСА_1, знаходяться належні позивачу приміщення, частина з яких ним здається в оренду.

Щодо твердження представника позивача, що фактично земельна ділянка знаходиться за межами м.Оріхів та території Новоданилівської сільської ради, то суд зазначає наступне.

Так, у всіх документах, які містяться у матеріалах справи зазначена адреса земельної ділянки - АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 01.12.2014 №2417/01-05/0, зазначена земельна ділянка має поштову адресу - м.Оріхів, при її територіальному розміщенні на землях Новоданилівської сільської ради, проте, відповідно до картографічних матеріалів, розроблених УНДІПМ «Діпромісто» у 2008 році, вказана земельна ділянка знаходиться у межах м.Оріхів.

Оскільки всі наявні у справі документи вказують адресою земельної ділянки - м.Оріхів, то суд вважає, що відповідачем вірно використані саме такі відомості під час розрахунку суми орендної плати.

Щодо пояснень представника позивача, що договір оренди землі не зареєстрований, то суд зазначає наступне.

Позивач у судовому засіданні визнав той факт, що фактично використовує земельну ділянку та має на її території приватну власність. Також позивач підтвердив, що дійсно підписував договір оренди у 2011 році та всі роки вносив плату за користування земельною ділянку, відповідно до договору оренди. Проте, у зв'язку із підвищенням розміру орендної плати на цей час, вважає, що не повинен її сплачувати.

Крім того, зі змісту Земельного кодексу України вбачається, що користування землею в Україні є платним.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, не зважаючи на факт відсутності державної реєстрації договору оренди землі, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, суд вважає, що розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2014.

З огляду на той факт, що позивач фактично користується земельною ділянку, має на її території майновий комплекс, який з метою отримання прибутку здає в оренду іншому суб'єкту господарювання, суд вважає, що податковим органом правомірно визначено суму орендної плати, розмір якої підтверджений належними довідками уповноважених органів.

Крім того, представник відповідача надав суду належним чином завірену копію податкової декларації з плати за землю за 2014 рік із відміткою податкового органу про її прийняття 27.02.2014 №. Відповідно до вказаної декларації позивач визначив суму щомісячної орендну плату за земельну ділянку площею 6832 кв.м. на підставі договору оренди від 14.07.2011. Проте, у судовому засіданні позивач зазначив, що таку декларацію не подавав. Суд критично ставиться до такого твердження позивача, оскільки указана декларацію містить відмітку податкового органу про її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири грн. 30 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник