Справа № 826/19818/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про скасування повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві або відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № , яким на ФОП ОСОБА_2 накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 37304,80 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 17.06.2014 року № .

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Міндоходів у м. Києві 04, 05 та 06 червня 2014 року була проведена фактична перевірка магазину ФОП ОСОБА_2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, 5. За результатами зазначеної перевірки складений Акт фактичної перевірки від 06.06.2014 року № 37/26/60/23/НОМЕР_2, в якому зафіксовано наступне: підприємець проводить господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (а саме РРО Mini 500-02ME, реєстраційне посвідчення № , видане ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 18.09.2012 року). В книзі обліку розрахункових операцій не оприбутковано готівкові кошти на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій за період з 30.09.2013 року по 16.10.2013 року включно на загальну суму 7 460,96 грн. (а саме: 30.09.2013 року Z-звіт № 337 на суму 460,20 грн., 01.10.2013 року Z-звіт № 338 - 431,70 грн., 02.10.2013 року Z-звіт № 339 - 347,90 грн., 03.10.2013 року Z-звіт № 340 - 315,10 грн., 04.10.2013 року Z-звіт № 341 - 483,90 грн., 05.10.2013 року Z-звіт № 342 - 396,60 грн., 06.10.2013 року Z-звіт № 343 - 377,60 грн., 07.10.2013 року Z-звіт № 344 - 482,60 грн., 08.10.2013 року Z-звіт № 345 - 470,66 грн., 09.10.2013 року Z-звіт № 346 - 460,95 грн., 10.10.2013 року Z-звіт № 347 - 460,95 грн., 11.10.2013 року Z-звіт № 348 - 468,95 грн., 12.10.2013 року Z-звіт № 349 - 474,05 грн., 13.10.2013 року Z-звіт № 350 - 507,05 грн., 14.10.2013 року Z-звіт № 351 - 384,40 грн., 15.10.2015 року Z-звіт № 352 - 484,80 грн., 16.10.2014 року Z-звіт № 353 - 419,10 грн.). При цьому, у зв'язку з тим, що книга обліку розрахункових операцій № /1 зареєстрована в ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 17.10.2013 року, то вона була розпочата без реєстрації останньої в ДПІ.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_2 подала пояснення по факту встановленого правопорушення, де зазначила, що записи по звітам за період з 30.09.2013 року (№ 337) по 16.10.2013 року (№ 353) для зручності роботи бухгалтера були продубльовані з книги обліку розрахункових операцій № /1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, у книгу обліку розрахункових операцій № /2.

Відповідно до зазначеного акта фактичної перевірки на підставі пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України та згідно з абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», 17.06.2014 року ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «С») за № , яким за порушення п. 2.6. розд. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБ України від 15.12.2004 року № 637, на ФОП ОСОБА_2 накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 37 304,80 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2014 року № , позивач скористався правом на його оскарження в адміністративному порядку та подав скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої рішенням від 13.11.2014 року № 3155/т/99-99-10-01-02-25 податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи висновки органу доходів і зборів необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 17.06.2014 року № таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про не підтвердження висновків акта фактичної перевірки від 06.06.2014 року належними документальними доказами (зокрема, іншої копії КОРО № /1 від 18.09.2012 року, де наявні записи про всі проведені готівкові розрахункові операції), що, в свою чергу, виключає застосування до позивача, згідно абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6. р. 2 Положення № 637 та є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

15.12.2004 року постановою Національного банку України № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (надалі - Положення № 637).

Відповідно до преамбули названого Положення, останнє визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Крім того, у розумінні норм ст. 2 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 1.2 Положення № 637, «книга обліку розрахункових операцій» (далі по тексту - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Пунктом 2.1. Положення № 637 закріплено, що підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6. Положення № 637 також закріплено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, аналізуючи наведені приписи пункту 2.6 Положення №637, суд першої інстанції приходить до вірного висновку, що ними передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК).

При цьому, у випадку проведення готівкових розрахунків, зокрема із застосуванням РРО, оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність абзацом 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року № 436/95 (надалі - Указ № 436/95)

Анагічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, закрема, у постановах від 01.04.2014 року у справі № 1-54а14, від 15.10.2013 року у справі № 21-247а13, тощо.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що для вирішення у даному випадку питання щодо дотримання позивачем порядку оприбуткування готівки слід з'ясовувати, яким чином здійснена фіксація повної суми фактичних надходжень готівки (фіскальні звітні чеки), а також чи відображено в подальшому такі розрахункові документи у відповідній книзі обліку.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що у господарській одиниці (магазин), в якій безпосередньо була проведена фактична перевірка, встановлений один реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер (надалі - РРО), який зареєстрований 18.09.2012 року в ДПІ у Святошинському районі м. Києва і взятий там на відповідний облік.

На вказаний РРО були зареєстровані книга обліку розрахункових операцій (надалі - КОРО) за № /1 від 18.09.2012 року та згодом КОРО за № /1 від 17.10.2013 року.

Дані обставини засвідчуються наявними матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

На підтвердження проведення оприбуткування всієї суми фактичних надходжень готівки за період з 30.09.2012 року по 16.10.2012 року, позивачем надано копії наступних документів:

- титульного аркуша КОРО № /1, зареєстрованої в ДПІ 18.09.2012 року, сторінок 136-137 названої КОРО, на яких містяться записи, внесені на підставі Z-звітів № 0337 - 0353;

- титульного аркуша КОРО № /1, зареєстрованої в ДПІ 17.10.2013 року, Z-звітів № 0337 - 0353 за період з 30.09.2013 року по 16.10.2013 року, що вклеєні до даної КОРО.

За результатами дослідження наданої позивачем копії КОРО № /1 від 18.09.2012 року та фіскальних звітних чеків судом вбачається, що позивачем у відповідності до вимог Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року № 614, були внесені записи про проведенні готівкові розрахункові операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 30.09.2013 року по 16.10.2013 року.

Водночас, відповідачем на обґрунтування правомірності висновків акта перевірки та в апеляційній скарзі зазначено про не оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 30.09.2013 року по 16.10.2013 року включно, у зв'язку з тим, що КОРО №11 зареєстровано в ДПІ у Святошинському районі м. Києва 17.10.2013 року.

При цьому, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не були надані копії аркушів КОРО № /1 від 17.10.2013 року, або ж копії аркушів попередньої КОРО № /1 від 18.09.2012 року (як і спростування факту відсутності останньої на місці проведення розрахунків на момент проведення фактичної перевірки), де мали бути зафіксовані останні вчинені записи про рух готівкових коштів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що штрафні санкції на позивача були накладені за не оприбуткування готівки отриманої від розрахунків із застосуванням РРО у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО за період з 30.09.13р. по 16.10.13р. включно на загальну суму 7460,96 грн. в зв'язку з тим, що КОРО № 11 зареєстровано в ДПІ у Святошинському районі 17.10.2013р., однак, як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що готівкові кошти за період з 30.09.2013 р. по 16.10.2013 р. оприбутковані в попередній КОРО від 18.09.2012 р., яка закінчилася, і в зв'язку з чим виникла потреба у реєстрації нової КОРО від 17.10.2013 р..

Відповідно до норм п. 2.6 Положення та ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" порушенням - неоприбуткування готівки в касі маються на увазі активні дії спрямовані на приховування операції готівкових розрахунків, що вчиняється умисно з метою ухилення від оподаткування або з необережності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження висновків акта фактичної перевірки від 06.06.2014 року належними документальними доказами (зокрема, іншої копії КОРО № /1 від 18.09.2012 року, де наявні записи про всі проведені готівкові розрахункові операції), що, в свою чергу, виключає застосування до позивача, згідно абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 2.6. р. 2 Положення № 637 та є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини, та позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 29 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.