Справа № 2а-2/67/09
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2015 р. м. Київ К/9991/94819/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Бившевої Л.І.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

прокурора Генпрокуратури України Чубенка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011

у справі № 2а-2/67/09

за позовом Прокурора м.Миколаєва в інтересах держави в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Миколаєві

до Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод»

про стягнення суми податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2009 позов задоволено. Стягнуто Державної акціонерної холдингової компанії «Чорноморський суднобудівний завод» на користь Державного бюджету України заборгованість зі сплати земельного податку в сумі 1233469,20 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Миколаївської області подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову повністю. Посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права: ст. 14, ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду справи, своїх представників в судове засідання не направили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковий борг в сумі 1233469,20 грн., вимоги про стягнення якого є предметом позову, утворився у зв'язку з несплатою відповідачем земельного податку за вересень-грудень 2008 року, задекларованого у податкових розрахунках земельного податку.

Задовольняючи позов про стягнення податкового боргу, суд першої інстанції застосував положення ч.ч. 1, 2 ст. 2, ст. 14, ст. 17 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-XII, ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, з яких випливає, що власники земельних ділянок та землекористувачі сплачують земельний податок, який самостійно обчислюють, а самостійно визначене платником податків податкове зобов'язання вважається узгодженим з дня подання податкової декларації. Вказав, що позивач має право відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу» від 04.12.1990 № 509-ХІІ стягувати до бюджету в судовому порядку суми недоїмки у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.06.2008 порушено провадження у справі № 11/222/08 про банкрутство, а ухвалою цього суду від 20.08.2008 - введено процедуру розпорядження майном. Суд апеляційної інстанції вважає, що з позивача, щодо якого порушено справу про банкрутство, виходячи з положень Преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, згідно з якими цей закон не регулює питання стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не може бути стягнуто податковий борг. При цьому суд апеляційної інстанції застосував положення ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якими визначена черговість задоволення вимог кредиторів, та виходячи з цих положень визнав помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення податкового боргу в період порушеної відносно відповідача судової процедури про банкрутство.

Суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон № 2535-XII) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Статтею 27 Закону № 2535-XII визначено, що контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) платник податків зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом терміни.

Таким чином, у державної податкової інспекції були правові підстави здійснювати контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку та застосовувати процедури погашення податкового боргу, визначені у Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ).

Згідно з п. 1.3 Закону № 2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Узгодження платником податків самостійно визначених податкових зобов'язань свідчить про виникнення в нього обов'язку сплатити такі зобов'язання у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов'язання стають податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Законом № 2181-ІІІ.

Відповідно до п. 7.8. ст. 7 Закону № 2181-ІІІ з моменту прийняття ухвали судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобов'язання або погашення податкового боргу такого платника податків, зазначених у заяві, яка подається до суду, визначається згідно з нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без застосування норм цього Закону.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі - Закону № 2343 XII) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону № 2343 XII конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство.

Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Закону № 2343 XII з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 Закону № 2343 XII ліквідатор з дня свого призначення заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими;

Отже, поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора. Поточні вимоги кредитора можуть бути заявлені кредитором ліквідатору у межах справи про банкрутство тільки з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

У разі якщо до боржника застосована така передбачена ч. 1 ст. 4 Закону № 2343 XII судова процедура банкрутства як розпорядження майном боржника, то поточні вимоги кредитора, які виникли в процедурі банкрутства за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, можуть розглядатися в позовному провадженні.

Право поточного кредитора - органу державної податкової служби, який є суб'єктом владних повноважень, що здійснює контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, на звернення до адміністративного суду з позов про стягнення податкового боргу та який не може заявити вимоги у межах справи про банкрутство до прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, не обмежено.

Таким чином, СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Миколаєві, який має вимоги до ДАХК «Чорноморський суднобудівний завод» про стягнення податкового боргу, що виник після порушення провадження у справі про банкрутство, є поточним кредитором, який не має права на такій стадії судової процедури банкрутства як розпорядження майном заявити свої вимоги до суду у межах справи про банкрутство, однак має право на виконання покладених на нього законом повноважень подати до адміністративного суду позов про стягнення податкового боргу платника податку.

Разом з тим право на стягнення податкового боргу виникає у контролюючого органу після надіслання (вручення) ним першої та другої податкових вимог платнику податків. Відносини, що виникають у процесі надіслання (вручення) податкових вимог платнику податків регулювалися п. 6.2 ст. 6 вказаного Закону. При цьому обставини, з настанням яких податкова вимога вважається надісланою (врученою) особі, були визначені у п.п. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 даного Закону.

Обставини щодо надіслання відповідачу позивачем першої та другої податкових вимог судом першої інстанції не з'ясовані, що могло призвести до неправильного вирішення справи.

Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно із ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2009 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.І. Бившева

Ю.І. Цвіркун