Справа № 2а-5917/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-5917/12/1470

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Еколоджи» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області падло апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою від 12 вересня 2013 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов ТОВ «Трініті Еколоджи» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 жовтня 2012 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 813 633 грн. (791 783 грн. - за основним платежем, 21 850 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями); про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 жовтня 2012 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 723 136,50 грн. (685 775 грн. - за основним платежем, 37 361,5 - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права. При цьому апеляційна скарга дублює письмові заперечення на адміністративний позов (т. 1 а.с. 178-183).

ТОВ «Трініті Еколоджи» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без мін.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Трініті Еколоджи» зареєстроване як юридична особа та є платником податків.

В період з 27 серпня по 28 вересня 2012 року відповідач провів документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.02.2010 року по 30.06.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 02.02.10 р. по 30.06.12 р.

05 жовтня 2012 за результатами перевірки складений акт № 2995/22-100/36954916 (т. 1 а.с. 13-98), у висновках якого крім іншого зазначено, про порушення позивачем:

- п.3.1 ст.3, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.134.1 ст.134, п.п.138.1.1. п.138.1, п. 138.2, п.138.4, п.138.6 ст.138, ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 791783 грн.;

- п.п.7.4.1 п.7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198.3 ст. 198, п.200.1, п. 200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 685775 грн.

Суд першої інстанції встановив, що висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що на думку податкового органу, позивачем при укладені угод з його контрагентами зазначеними в акті перевірки, не дотримано вимог ч.1,3,4 ст.203 ЦК України, а тому такі правочини в силу ч.1,2 ст.215 та ст.228 ЦК України є нікчемними.

На підставі акту перевірки № 2995/22-100/36954916 від 05 жовтня 2012 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 29 жовтня 2012 року №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 791783 грн. та за штрафними санкціями на суму 21850 грн. (т. 1 а.с 9);

- від 29 жовтня 2012 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 685775грн. та штрафними санкціями на суму 37361,5 грн. (т. 1 а.с. 11).

Відхиляючи доводи податкового органу щодо ознак нікчемності правочинів укладених позивачем з його контрагентами, суд першої інстанції, з посиланням на приписи ч.1 ст. 207 ГК України, ст. ст. 204, 215, 216, 228 ЦК України, та за відсутності доказів фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів, встановив, що податковий орган належними та допустимими доказами не довів наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

Також суд першої інстанції зауважив, що податковий орган не обґрунтував належним чином і не довів у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави, а лише зазначив, без відповідних доказів, про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності тощо, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом, а тому є тільки припущенням.

Досліджуючи правомірність віднесення позивачем сум ПДВ, отриманого від контрагентів, до податкового кредиту, віднесення сум вартості придбаного товару до валових витрат, суд першої інстанції встановив, що відповідно до матеріалів справи між позивачем та його контрагентами ТОВ «Меридиан - С», ТОВ «Метаком - Миколаїв», ТОВ « 1-ша Компанія», ТОВ «Торгова фірма «Альтус», ТОВ «Олс - Вест», ТОВ «Ламберт - Н», ТОВ «Ника - Транс» укладено договори з метою поліпшення стану навколишнього природного середовища шляхом залучення використаної тари, пакувальних матеріалів і окремих видів відходів в господарський обіг. До зазначених договорів між позивачем та його контрагентами підписані акти виконаних робіт. Також позивач надав суду оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, які підтверджують факт надання послуг щодо організації із збирання, заготівлі, перевезення та утилізації використаної тари та пакувальних матеріалів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Трініті Еколоджи» належними та допустимими доказами довів реальність здійснення господарської операції з контрагентами, а тому факт здійснення господарської операції є встановленим.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи податкового органу з приводу того, що угоди між позивачем та контрагентами фактично не відбувалася, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, внаслідок використання податковим органом актів про неможливість проведення зустрічної перевірки: ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 19.08.2011 р. №1081/23/325/35512710 - ТОВ «Метаком Миколаїв», від 20.05.2011 року № 677/23-300/36317627 та від 22.06.2011 року № 826/23-300/36317627 - ТОВ « 1-ша Компанія», від 13.05.2011 року № 622/23-420/36317653 - ТОВ «Ламберт - Н»; ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС від 19.04.2012 року № 66/153/36944520 - ТОВ «ТК Ника - Транс»; ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 19.08.2011 року № 1079/23-300/36057161 - ТОВ «Торгова фірма «Альтус», в той час як ПК України передбачає можливість складання акту про перевірку, яка відбулась, а не про перевірку яка фактично не проводилась.

Також суд першої інстанції не прийняв доводи податкового органу щодо порушення, на час перевірки, відносно ТОВ «Меридиан - С» провадження про банкрутство, оскільки той факт, що на час перевірки підприємство не здійснює господарську діяльність та його не можливо перевірити, не свідчить про те, що зазначене підприємство в червні - вересні 2010 р. не могло здійснювати господарську діяльність та мати взаємовідносини з контрагентом.

Так само не прийняв суд першої інстанції і посилання податкового органу на акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС від 18.04.2011 року № 501/23-325/37105048 про перевірку ТОВ «Олс - Вест», в якому містяться висновки про нікчемність правочинів укладених підприємством з контрагентами - постачальниками, оскільки, податкові органи не мають права на визнання правочинів нікчемними.

З урахуванням приписів п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 та п.138.4 ст.138 ПК України, та враховуючи те, що позивач довів реальність здійснені господарських операції, суд першої інстанції встановив, що правомірність віднесення позивачем до валових витрат, витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Меридиан - С», ТОВ «Метаком - Миколаїв», ТОВ « 1-ша Компанія», ТОВ «Торгова фірма «Альтус», ТОВ «Олс - Вест», ТОВ «Ламберт - Н», ТОВ «Ника - Транс».

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем суми ПДВ отриманого від контрагентів, та віднесення їх до податкового кредиту, з посиланням на приписи пп.7.4.1, п.п. 7.4.4, п.п 7.4.5 п.7.4 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.1, п. 198.2 ПК України, з урахуванням того, що у позивача, як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду справи є в наявності всі податкові накладні та інші первинні документи, копії яких додані до матеріалів справи, які підтверджують факт надання послуг у контрагентів позивача, суд першої інстанції встановив правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту, отриманий ПДВ при придбані товарів у контрагентів, та правомірність віднесення сум вартості придбаного товару до валових витрат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку від 29 жовтня 2012 року № та №.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, від представника ТОВ «Трініті Еколоджи» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є правомірність прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень від 29 жовтня 2012 року № та №, якими позивачу визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 813 633 грн. та з податку на додану вартість у загальному розмірі 723 136,50 грн., на підставі висновку акту документальної планової виїзної перевірки позивача від 05 жовтня 2012 року № 2995/22-100/36854916.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, про те, що податковий орган послався на припущення наявності ознак нікчемності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами ТОВ «Меридиан - С», ТОВ «Метаком - Миколаїв», ТОВ « 1-ша Компанія», ТОВ «Торгова фірма «Альтус», ТОВ «Олс - Вест», ТОВ «Ламберт - Н», ТОВ «Ника - Транс», оскільки ці доводи податкового органу ґрунтуються на актах про неможливість проведення перевірок зазначених осіб (т. 1 а.с. 187-197, 198-208, 209-214, 215-219, 220-226, 227-234, 235-237, 238-239, 240-245, 246-249, 250-253), без надання ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду належних та допустимих доказів на підтвердження:

- фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів;

- наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій;

- порушення публічного порядку, суперечності моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

При цьому, податковий орган ні в акті перевірки, ні в письмових запереченнях на адміністративний позов, ні в апеляційній скарзі не висловлює заперечень щодо належності первинних бухгалтерських та податкових документів позивача, якими, як правильно встановив суд першої інстанції, підтверджена реальність правочинів між позивачем та його контрагентами ТОВ «Меридиан - С» (т. 1 а.с. 124-131), ТОВ «Метаком - Миколаїв» (т. 1 а.с. 153-160), ТОВ « 1-ша Компанія» (т. 1 а.с. 142-147), ТОВ «Торгова фірма «Альтус» (т. 1 а.с. 161-167), ТОВ «Олс - Вест» (т. 1 а.с. 132-135), ТОВ «Ламберт - Н» (т. 1 а.с. 136-141), ТОВ «Ника - Транс» (т. 1 а.с. 148-152). Так само податковий орган ні в акті перевірки, ні при розгляді справи судом першої інстанції, ні при апеляційному перегляді справи не заперечує проти оплати позивачем придбаних товарів (послуг).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність віднесення позивачем до валових витрат, витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Меридиан - С», ТОВ «Метаком - Миколаїв», ТОВ « 1-ша Компанія», ТОВ «Торгова фірма «Альтус», ТОВ «Олс - Вест», ТОВ «Ламберт - Н», ТОВ «Ника - Транс» та про правомірність віднесення позивачем суми ПДВ отриманого від зазначених контрагентів, та віднесення їх до податкового кредиту, що відповідає положенням п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 та п.138.4 ст.138 ПК України та відповідно - положенням пп.7.4.1, п.п. 7.4.4, п.п 7.4.5 п.7.4 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.1, п. 198.2 ПК України.

При цьому апеляційний суд зазначає про правову позицію Верховного Суду України, висловлену у рішеннях цього суду від 11 жовтня 2006 року у справі № 21-593во06, від 11 грудня 2007 року в справі № 21-1376во06, від 09 вересня 2008 року в справі № 21-500во08, від 01 червня 2010 року в справі № 21-573во10, від 31 січня 2011 року в справі № 21-47а10, відповідно до якої порушення податкової дисципліни контрагентами платника податку не можуть тягнути відповідальність для платника податку, та обмежувати його у праві на включення сплачених сум ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки відповідальність за порушення законодавства несе порушник, а не третя особа - платник податку, який виконав всі передбачені законом умови щодо включення цих сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги, які дублюють письмові заперечення на адміністративний позов (т. 1 а.с. 178-183), не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Л.П.Шеметенко