Справа № 810/339/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/339/15 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В, Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» та Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулися до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2014 про застосування штрафних санкцій на суму 247 427,75 грн. та рішення про застосування фінансових санкцій № від 14.08.2014 на суму 57 711,55 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій» від 14.08.2014 №. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ «Фоззі-Фуд» та ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції відповідно в частині відмови в позові та його задоволенні і постановити нову про задоволення позову та відмову в його задоволенні позову в повному обсязі відповідно. При цьому апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність судового рішення в оскаржуваній ними частині, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.07.2014 в супермаркеті «Сільпо» ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» за адресою: Київ, вул. Западинська, 15-А, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України посадовими особами відповідача було розпочато проведення фактичної перевірки дотримання позивачем законодавства з питань здійснення оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, наявності ліцензій, патентів, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. За результатами перевірки (проводилась з 11.07.2014 року о 15.30 год. по 18.07.2014 року о 17.30 год.) складено акт від 21.07.2014 року № 26/103/21/32294926.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем норм ст. 11, ст.11-1 Закону України від «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; п.20 Постанови КМУ №1251 від 27.12.2010 року «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

22.07.2014 року після сплину строку, визначеного посадовими особами ГУ Міндоходів у м. Києві для надання документів, позивачем було отримано вимогу № 6322/10/26-15-01-12 від 15.07.2014 року про надання копій документів.

Зазначені обставини слугували підставою для прийняття відповідачем спірних:

податкового повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № про застосування штрафних санкцій на суму 247 427,75 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

рішення від 14.08.2014 року № про застосування фінансових санкцій за порушення позивачем порядку реалізації тютюнових та алкогольних виробів, який визначений Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» на загальну суму 57 711,55 грн., зокрема: за зберігання та реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку - у розмірі 8 500,00 грн., за продаж тютюнових виробів за цінами, вищими від встановлених виробником максимальних роздрібних цін - у розмірі 49 211,55 грн.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірних рішень, судова колегія виходить з наступного.

1. З приводу податкового повідомлення-рішення від 14.08.2014 року № про застосування штрафних санкцій на суму 247 427,75 грн..

Так, зі змісту спірного рішення слідує про порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон).

Дана правова норма (в редакції, що діяла станом на час винесення оскаржуваного рішення) вказує, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

В силу приписів ст. 20 Закону, до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 54.3.3 ст. 54 ПК України, - згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що до проведення перевірки та під час самої перевірки відповідачем запитувались у позивача товаросутпровідні документи щодо товару, який перебуває на реалізації, зокрема, і алкогольних та тютюнових виробів відповідно до переліку, що міститься в додатках від 11.07.2014 року № 1 та № 2 до акта перевірки, проте таких документів перевіряючим надано не було, в тому числі і при перевірці.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У розділі V Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону.

Зокрема, фінансова санкція, встановлена статтею 21 зазначеного Закону, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.

Колегія суддів зважає на доводи апелянта, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Проте, позивачем так і не було надано первинних документів на товари, що реалізовувались, зокрема, документів, підтверджуючих облік товарів (видаткові накладні, товаросутпровідні документи щодо товару, який перебував на реалізації, копії головної книги по бухгалтерським рахункам 631 «Розрахунки з постачальниками» та 282 «Товари в торгівлі» з розшифровками вказаних бухгалтерських рахунків). В судовому засіданні представником апелянта-позивача було підтверджено, що жодних нових доказів в підтримку своєї позиції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення немає, всі необхідні документи надані та знаходяться в матеріалах справи.

Зважаючи на ту обставину, що факт належного ведення обліку товару, який перебував на реалізації у позивача, матеріалами справи не підтверджується, правомірним є висновок суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення.

2. Щодо рішення від 14.08.2014 року № про застосування фінансових санкцій на загальну суму 57 711,55 грн. апеляційна інстанція зазначає слідуюче.

Дане рішення було винесено відповідачем у зв'язку з висновками посадових осіб ГУ Міндоходів у м. Києві про порушення позивачем порядку реалізації тютюнових та алкогольних виробів, який визначений Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481) в редакції станом на час винесення оскаржуваного рішення. Зокрема, мова йде про порушення позивачем умов маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, визначених ст.11 Закону № 481 та продаж тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких виробів, як це слідує зі ст.11-1 Закону № 481.

Так, в ході перевірки було встановлено зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв описаних в додатку №1 від 11.07.2014 року до акту перевірки, що марковані марками акцизного податку сплаченого за одиницю маркованої продукції, яка не відповідає сумі визначеної з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари, чим порушено п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року за № 1251 «Про Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (далі - Положення № 1251) та ст.11 Закону № 481.

Отже, під час перевірки було встановлено, що позивачем з метою реалізації зберігались алкогольні напої з акцизними марками, на яких невірно була визначена сума акцизного податку, а також що позивачем було реалізовано тютюнові вироби (сигари) в роздріб за ціною вищою, визначеною виробником цих виробів.

Разом з тим, апеляційна інстанція пристає на позицію суду першої інстанції, що сума нарахованих відповідачем штрафних санкцій за встановлені відповідачем порушення є недоведеною, з огляду на наступне.

Зі ст. 11 Закону № 481 слідує, що алкогольні та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 226.1, п. 226.3, п. 226.7 та 226.9 ст. 226 ПК України в редакції станом на час винесення оскаржуваного рішення встановлено наступні правила.

У разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки.

Вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Відповідно до п. 19 та п. 20 Положення № 1251 (в редакції станом на час винесення оскаржуваного рішення) наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів. У разі виявлення фактів ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування та продажу на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка контролюючі органи вилучають такі товари з вільного обігу та подають відповідні матеріали до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію).

У разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України покупці марок зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару. Контроль за наявністю марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють територіальні органи Міністерства доходів і зборів, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - територіальні органи Міністерства доходів і зборів. Маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Таким чином, колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що дата подання митної декларації до митного органу і є датою визначення ставки для сплати акцизного податку з імпортованої маркованої алкогольної продукції. Таке правило сплати податку при імпорті алкогольних виробів збігається з правилом для всієї імпортованої продукції, визначеним у п. 216.4 ПК України, і яким встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань, у разі ввезення підакцизних товарів (продукції) на митну територію України, є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання митним органом у визначених законодавством випадках.

Натомість з матеріалів справи слідує, що при визначенні ставки акцизного податку відповідач керувався датою розливу імпортованої алкогольної продукції, що не відповідає законодавчому регулюванню даного питання.

Щодо обставин продажу позивачем тютюнових виробів за цінами вищими від максимальних роздрібних, то відповідачем не надані належні та допустимі докази щодо такого продажу.

Окрім того, акт перевірки не містить додатків (документів), в яких зазначені відомості щодо таких товарів і які були оглянуті посадовими особами ГУ Міндоходів у м. Києві при перевірці, та, як встановлено судом першої інстанції, свідок зі сторони відповідача, який був присутній при перевірці, не зміг вказати щодо яких саме тютюнових виробів було встановлено факт неналежного продажу, як і не вказав на те, що посадовими особами ГУ Міндоходів у м. Києві проводилась виїмка чи фотографування неналежно реалізованого товару. Доказів виїмки неналежно реалізованого товару та доказів фотографування безпосередньо товару позивача, який нібито неналежно реалізовувався ТОВ «Фоззі-Фуд» апелянтом-відповідачем надано не було.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростували висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» та Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.