Справа № 2а-3932/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м.Київ К/800/46428/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Черпіцька Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області, в якому просила скасувати рішення начальника управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області Дебольської В.І. від 02 серпня 2011 року №11233/03 та зобов`язати призначити пенсію за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 27 грудня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії та відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років, тобто по досягненню 50-річного віку.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2012 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване неправомірністю відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивачем надані належні документи на підтвердження проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, що надає їй право на призначення пенсії з зниженням пенсійного віку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області; постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив про правомірність рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки подані позивачем до УПФУ документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не підтверджують її права на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2012 року залишити в силі.

У касаційній скарзі зазначає про надання достатніх доказів на підтвердження її проживання в м.Біла Церква.

Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області у поданих запереченнях та додаткових поясненнях просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , досягнувши 50-річного віку, звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбачених ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Управління ПФУ в м.Білій Церкві від 02 серпня 2011 року № 11233/03 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тих підстав, що відомості, зазначені в трудовій книжці позивача не знайшли свого підтвердження за наслідком проведених УПФУ перевірок, а документів, які б підтверджували необхідний стаж роботи в зоні радіоактивного забруднення не надано.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XIІ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.11 Закону № 796-XIІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно ч.ч.3,4 ст.15 Закону № 796-XIІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Статтею 55 Закону № 796-XIІ передбачено зменшення пенсійного особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення. Зокрема встановлено, що зниження пенсійного віку провадиться особам, які проживали або постійно проживають, чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (Порядок).

Відповідно до п.7 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, як, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження факту постійного проживання в м.Біла Церква надано до УПФУ посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, серія НОМЕР_1 , видане 29 січня 1999 року Київською облдержадміністрацією; паспорт, згідно якого, вона зареєстрована 12 грудня 1997 року в м.Біла Церква, довідку виконкому Білоцерківської міської ради від 19 жовтня 1998 року та довідку з ЖЕД-8 № 7500 від 24 грудня 2010 року про те, що вона постійно проживала в зоні посиленого радіоактивного контрою в м.Біла Церква з 23 січня 1987 року до моменту видачі довідки, довідка Білоцерківської ЖЕД-6 від 16 березня 2011 року № 734 із зазначенням періодів проживання, трудову книжку.

Відповідно до п.38 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Частиною 1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Управлінням Пенсійного фонду України в м.Біла Церква Київської області, користуючись передбаченим чинним законодавством правом, проведена перевірка відомостей, вказаних у довідках та трудовій книжці позивача.

Так, для підтвердження факту роботи позивача у Військовій частині НОМЕР_2 з 21 січня 1990 року по 25 грудня 1995 року відповідачем направлено запити до Галузевого державного архіву Міністерства оборони від 03 лютого 2011 року № 3565/03 та від 05 квітня 2011 року №6658/03. На останній 07 липня 2011 року надійшла проміжна відповідь від 22 червня 2011 року № 1133 із зазначенням, що накази командира в/ч НОМЕР_2 № 289 за 1993 року і № 345 за 1995 року не видавалися; в перевірених наказах командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11 жовтня 1993 року №212 та від 25 грудня 1995 року № 264, в книгах алфавітного обліку, книгах обліку трудових книжок робітників та службовців в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) за період з 1987 року по 2002 рік, в особистих картках робітників та службовців в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) за період з 1986 року по 2002 рік, в роздаткових відомостях на виплату заробітної плати робітникам та службовцям за 1993-1995 рік ОСОБА_2 не значиться.
27 липня 2011 року відповідач звернувся із запитами від 18 листопада 2011 року №10957/03, № 15989/03 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України м.Одеса з проханням надіслати довідку за період роботи позивача з 21 січня 1990 року по 25 грудня 1995 року, яка, у відповідності до даних трудової книжки, працювала на посаді медсестри у військовій частині НОМЕР_2 , на що отримав відповідь, що в перевірених наказах командира в/ч НОМЕР_3 за період січень-лютий 1990 року про прийом на роботу ОСОБА_2 не значиться.

Також, відповідно до архівної довідки від 26 січня 2012 року № 71 на запит суду першої інстанції повідомлено, що в перевірених наказах командира в/ч НОМЕР_3 за січень лютий 1990 року ОСОБА_3 не значиться; в роздавальних відомостях на виплату заробітної плати робітникам та службовцям в/ч НОМЕР_3 за 1990-1992 роки ОСОБА_2 також не значиться; наказ за 21.01.1990 року не існує, наказ № 18 датований 19.01.1990 року, в цьому наказі ОСОБА_2 не значиться.
З результатів дослідження трудової книжки, виконані спеціалістом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Київській області, вбачається, що записи в трудовій книжці позивача з 21 січня 1990 року по 25 грудня 1995 року здійснено одним чорнилом і однією рукою, однаковим пишучим прибором, відтиски печатки від імені в/ч НОМЕР_2 проставлені однією і тією печаткою, барвником одного і того ж кольору та відтінку, але з різними ступенями натиску на матрицю печатки.

Також, судом апеляційної інстанції обґрунтовано відзначено, що подані до заяви про призначення пенсії позивачем змістом довідки Білоцерківської житлово-експлуатаційної контори № 8 від 24 грудня 2010 року №7500 та Білоцерківської житлово-експлуатаційної дільниці № 6 від 16 березня 2011 року № 734 про місце та час проживання ОСОБА_1 є різними за змістом.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне відмітити про недостовірність викладених у наданих позивачем довідках від 19 жовтня 1998 року, від 31 серпня 2013 року № 2792, від 24 грудня 2010 року №7500, від 16 березня 2011 року № 734 відомостей. Відповідно до наявних у справі матеріалів, в січні 1989 року ОСОБА_1 звільнена з посади медсестри профілактичного відділення поліклініки медоб`єднання у зв`язку з переведенням чоловіка військовозобов`язаного по місцю служби у іншу місцевість та виїзду за кордон, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_4 у м.Будапешт, Угорщина. Отже, викладені у вищевказаних довідках відомості про постійне проживання позивача у цей період в м.Біла Церква не відповідають дійсності та є недостовірними, у зв`язку з чим вказані довідки не можуть бути прийняті як доказ на підтвердження факту проживання у даній місцевості.

Отже, подані позивачем документи не підтверджують права позивача на зниження пенсійного віку відповідно до норм ст.55 Закону № 796-XIІ та не дають права ОСОБА_1 на отримання пенсії, оскільки не доводять факту проживання або роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення у період з січня 1989 року по грудень 1995 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та з урахуванням встановлених обставин в заявленому позові правомірно відмовив.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту ухвалення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді