Справа № 826/1035/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/16546/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року

у справі № 826/1035/15

за позовом ОСОБА_2

до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві

про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року, позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без розгляду суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив, встановлений ст. 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», строк оскарження постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Вищий адміністративний суд України не погоджується з такими висновками судів, виходячи з наступного.

28 лютого 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 06 березня 2014 року № 105/14/7/26-63/0603/03 та від 21 жовтня 2013 року № 461/13.

Судами встановлено, що про оскаржувану постанову від 06 березня 2014 року № 105/14/7/26-63/0603/03 позивач дізнався 19 березня 2014 року, про оскаржувану постанову від 21 жовтня 2013 року № 461/13 - 15 грудня 2014 року.

З урахуванням вказаних дат - днів обізнаності позивача про оскаржувані постанови, та дати його звернення до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено як місячний, так і 15 денний строк звернення до суду, що встановлені ч. 5 ст. 99 КАС України та ст. 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» відповідно.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив 15 денний строк звернення до суду.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведеної норми слідує, що в місячний строк підлягає оскарженню таке рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого суб'єкт владних повноважень може звернутись до суду з позовом, в якому заявити вимоги про стягнення грошових коштів.

З урахуванням тієї обставини, що органи державного архітектурно-будівельного контролю не наділені повноваженнями звертатись до суду з позовом про стягнення грошових коштів на підставі власного рішення, вказаний місячний строк не може бути розповсюджений на спірні правовідносини.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» постанову центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що строк оскарження постанови саме центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, становить 15 днів.

П. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 439/2011 передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, строк оскарження постанови лише Держархбудінспекції України становить 15 днів.

Оскільки Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві є територіальним органом Держархбудінспекції України відповідно до вказаного Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, то строк оскарження її рішень, дій чи бездіяльності є загальним та становить шість місяців відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України.

З урахуванням дати звернення позивача до суду (28 лютого 2015 року) та дня, коли він дізнався про спірну постанову від 06 березня 2014 року № 105/14/7/26-63/0603/03 (19 березня 2014 року) позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. При цьому, обґрунтовані підстави його пропуску, відсутні.

Хоч суди і неправильно застосували норми процесуального права до спірних правовідносин щодо обчислення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 06 березня 2014 року № 105/14/7/26-63/0603/03, однак дійшли правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду в зазначеній частині вимог, тому рішення судів в цій частині вимог підлягає залишенню без змін, оскільки порушення судами норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, враховуючи дату звернення позивача до суду (28 лютого 2015 року) та дня, коли він дізнався про спірну постанову від 21 жовтня 2013 року № 461/13 (15 грудня 2014 року) позивач дотримався шестимісячного строку звернення до суду, тому рішення судів про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 21 жовтня 2013 року № 461/13 підлягають скасуванню з направлення справи для продовження розгляду в цій частині вимог до суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково залишив позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на допущені судом першої інстанції порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення судів - скасуванню в частині з направленням справи в цій частині до першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року скасувати в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 21 жовтня 2013 року № 461/13, справу в цій часині вимог направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: