Справа № 2-а-36/10
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-36/10
Провадження №2-а/405/374/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Кіровограді по перерахунку та призначенні йому пенсії по інвалідності в мінімальному розмірі та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити та провести перерахунок пенсії по інвалідності в мінімальному розмірі та додаткової пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2008 року.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до І-ої категорії.24 квітня 2002 року йому довічно встановлено 3-тю групу інвалідності, пов'язану із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, та видано відповідне посвідчення. Частиною четвертою ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " (Закон № 796-IX) встановлено, що розмір пенсії по інвалідності для інвалідів 3-ої групи в усіх випадках не може бути меншим шести мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", для інвалідів 3-ої групи, розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, встановлено у розмірі 50% процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Стаття 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Позивач також зазначив, що 01 жовтня 2008 року відбулося чергове підвищення прожиткового мінімуму (498 грн.), і він очікував відповідного перерахунку пенсії по інвалідності в мінімальному розмірі, однак підвищення пенсії по інвалідності до мінімального розміру, передбаченого ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсі за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не відбулося. Станом на час звернення до суду йому призначено мінімальну пенсію по інвалідності, однак в розмірі меншому від мінімального розміру, встановленого ст.ст.50, 54 Закону № 796-IX, а саме: 850 грн. 17 коп., замість 3 237 грн. 00 коп., при цьому посилання відповідача на Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року є протиправними, так як рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 по справі №1-28/2008 стаття 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року визнана неконституційною, інших правових підстав, які б надавали повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати розмір мінімальної пенсії по інвалідності не існує, на підставі чого посилання відповідача на постанови КМУ також суперечать чинному законодавству та є протиправними.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11 лютого 2010 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УПФ України в м.Кіровограді з приводу відмови нарахування ОСОБА_1 державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму, які встановлювались в Законах про Державний бюджет на відповідний рік. Зобов'язано УПФ України у м.Кіровограді призначити та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та пенсію, виплату яких передбачено ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " № 796-IX від 28 лютого 1991 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, з 01 жовтня 2008 року.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2010 року зазначена постанова Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11 лютого 2010 року залишена без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного Суду України від 04 червня 2014 року постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11 лютого 2010 року та ухвалу колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 08 червня 2010 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанції суд касаційної інстанції в ухвалі від 04 червня 2014 року зазначив, що вирішуючи питання про перерахунок державної та додаткової пенсій суди попередніх інстанцій не врахували положення ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч.1 ст.35, ч.2 ст.38, ч.3 ст.42 і ч.5 ст.48 цього Закону провадиться в такі строки: зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії, - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано після 15-го числа. У порушення вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суди попередніх інстанцій, визначаючи дату перерахунку пенсії позивача не перевірили чи звертався він з заявою про перерахунок пенсії, якщо звертався, то коли і чи була відмова територіального управління Пенсійного фонду у перерахунку пенсії. Встановлення таких даних необхідно для визначення дати перерахунку пенсії.

Позивач та представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Крім того, з урахуванням ухвали колегії суддів Вищого адміністративного Суду України від 04 червня 2014 року надали додаткові пояснення, згідно з якими зазначили, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до І-ої категорії. 08 квітня 1997 року йому було вперше встановлено 3-тю групу інвалідності, пов'язану з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та видано відповідне посвідчення. Після виникнення у позивача вперше права на призначення йому пенсії по інвалідності, він звернувся до відповідача 23 квітня 1997 року з відповідною заявою. В подальшому позивач повторно оглядався органами МСЕК у 2000, 2002 роках. В ч.2 п.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 січня 2005 року №22-1 зазначено, що органи МСЕК особисто передають виписку з акта огляду МСЕК до органів ПФУ. 24 квітня 2002 року позивачу довічно встановлено 3-тю групу інвалідності, пов'язану з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Частиною 4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-IX від 28 лютого 1991 року, встановлено, що розмір пенсії по інвалідності для інвалідів 3-ої групи в усіх випадках не може бути меншим 6-ти мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 Закону №796-IX для інвалідів 3-ої групи розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю встановлено в розмірі 50% процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

На момент виникнення спірних правовідносин розмір прожиткового мінімуму вже почав встановлюватися в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік, і, як, правило, змінювався декілька разів на рік. За таких підстав, відповідачем проводився масовий перерахунок всіх пенсій, і тому додаткових звернень пенсіонерів, у т.ч й позивача, чинним законодавством не передбачено.

У разі виникнення підстав для перерахунку пенсії в індивідуальному порядку (переведення пенсії із виду на вид, зміни даних, які впливають на розмір пенсії (заробіток, стаж роботи, відсотки втрати працездатності) позивач відповідно до Постанови правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дійсно зобов'язаний надати відповідачу необхідні документи.

Після виникнення у позивача права на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст.55 Закону №796-IX він (позивач) звернувся 04 березня 2008 року до відповідача з відповідною заявою (переведення пенсії із виду на вид), відповідачем його було повідомлено про недоцільність даного переведення, так як розмір пенсії буде зменшено, та за погодженням з позивачем, його вид пенсії (по інвалідності) та її розмір залишився без змін.

01 жовтня 2008 року після чергового підвищення прожиткового мінімуму (до 498 грн. згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», знаючи про роз'яснення ВАС України (п.9 оглядового листа ВАС України №1406/100/13-08 із змінами, внесеними згідно з листом ВАС України від 18 вересня 2008 року №1547/10/13-08) позивач очікував відповідного масового перерахунку та призначення пенсії по інвалідності у мінімальному розмірі, встановленому Законом №796-IX, а, оскільки, такого підвищення не відбулося, у жовтні, 2008 року він звернувся до відповідача за поясненням причин бездіяльності та наданням копії розпорядження про призначення та розмір пенсії з 01 жовтня 2008 року. В грудні, 2008 року він отримав копію розпорядження про призначення та розмір пенсії по інвалідності з 01 жовтня 2008 року з якого дізнався, про бездіяльність відповідача щодо призначення та відповідного перерахунку основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно з приписами Закону №796-IX.

Окрім того, зазначили, що відповідач добровільно призначив, провів перерахунок та виплатив позивачу недоплату пенсії за період з 01 жовтня 2008 року по час набрання рішенням законної сили і продовжував виплачувати пенсію в розмірах, встановлених Законом №796-IX та відновлених судом. Однак, починаючи з 01 листопада 2011 року відповідач припинив виконувати рішення суду, й у черговий раз почав керуватися постановами КМУ, а не нормами Закону №796-IX, які, згідно Конституції України, мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні акти.

Представник відповідача до суду не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Просив слухати справу без участі представника Управління. В письмових запереченнях на позов зазначив, що в пенсійній справі позивача міститься заява від 23 квітня 1997 року про призначення пенсії в мінімальному розмірі, інші заяви про перерахунок пенсії відсутні, у зв'язку з чим спірні правовідносини на момент звернення до суду І-ої інстанції між позивачем та управлінням були відсутні. Крім того, позивачу УПФ України в м.Кіровограді на підставі виконавчого листа №2а-1558/10 від 15.07.2010 року про нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» добровільно та в повному обсязі за період з 01.10.2008 році згідно з розпорядженням №145371 від 11.08.2010 року виплачувалася пенсія згідно з постановою суду до змін в законодавстві в межах бюджетних асигнувань.

В свою чергу, УПФ України в м.Кіровограді, як орган виконавчої влади, не може в своїй діяльності не керуватися постановами КМУ, на підставі чого з 23.07.2011 року Управління керувалося постановою КМУ №745 від 6.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» з 01.01.2012 року постановою КМУ №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" встановлено, що у 2011 році норми і положення ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року за №1622 встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги письмові заперечення проти позову відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на вимогах Закону, є обгрунтованими, разом з тим такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положення ст.6 КАС України є реалізацією ч.1 ст.55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ої категорії та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії А №059613, виданого Кіровоградською ОДА 28 червня 2002 року. 24 квітня 2002 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ-тю групу інвалідності, безстроково, пов'язану із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕ серії 2-18 АЧ №022991 від 24 квітня 2002 року (підстава акт №95/2 огляд у МСЕК 24.04.2002 року.

Згідно з довідкою УПФ України в м.Кіровограді від 15 червня 2009 року №10/9-сс/22 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФ України в м.Кіровограді, Ленінський район, та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІІ-ої групи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті 54 Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до 1 січня 2008 року), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв'язку з утратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІI групи, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 180 відсотків прожиткового мінімуму.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам ІІI групи - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107-VI частини третю та четверту статті 54 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до змісту яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема, по ІІI групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, зокрема, по ІІI групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, зокрема, по ІІI групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам ІІI групи - у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність

Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"№796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій, це, зокрема, державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону № 796-ХІІ визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до І-ої категорії та у зв'язку з втратою годувальника. Частиною 4 зазначеної статті визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по ІІІ-ій групі інвалідності 6-ти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону № 796-ХІІ встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ-ої групи - 50% процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, тобто законами України про Державний бюджет на відповідні роки.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування розміру мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на переконання суду, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії, - є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом.

Тобто, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на відповідні роки, а не розміри твердих сум, що установлені постановами Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету" від 3 січня 2002 року № 1 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 13 липня 2004 року №894) та "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28 травня 2008 року №530.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Судом також відзначається, що на момент виникнення спірних правовідносин розмір прожиткового мінімуму вже почав встановлюватися в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік, і мав тенденції до зміни протягом року, на підставі чого у разі зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, пенсіонеру не потрібно звертатись із відповідною заявою до органів Пенсійного фонду, так як такий перерахунок (масовий перерахунок всіх пенсій) здійснюється відповідачем автоматично.

З матеріалів справи також встановлено, що органами соціального захисту позивачу ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності (заява позивача від 23 квітня 1997 року), останній перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію по інвалідності 3-ої групи відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, відповідно до розпорядження №145371 від 08 грудня 2008 року ОСОБА_1 01.08.2008 року було проведено перерахунок пенсії, вид перерахунку в розпорядженні зазначено: масовий перерахунок, та визначено розмір пенсії в розмірі 832 грн. 30 коп.

Судом також встановлено, що відповідно до розпорядження №145371 від 11.08.2010 року на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №20563546 від 21.07.2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа №2-а-1558/2010 від 15.07.2010 року Ленінського районного суду м.Кіровограда, Управлінням Пенсійного фонду України в м.Кіровограді було вирішено доплатити ОСОБА_1 різницю пенсії, перерахованої у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та фактично виплаченої пенсії з 01 жовтня 2008 року.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Відповідно до п.37 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення особи з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тьохмісячний термін з дати прийняття заяви.

Разом з тим, судом відзначається, що, на момент виникнення спірних правовідносин розмір прожиткового мінімуму почав встановлюватися в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік, і мав тенденції до зміни протягом року, на підставі чого у разі зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, органи Пенсійного фонду здійснювали автоматично масовий перерахунок пенсії, і зазначений вище Порядок не визначає необхідність звернення пенсіонера до Управління Пенсійного фонду з відповідною заявою про перерахунок призначеної раніше пенсії у зв'язку із зміною розміру прожиткового мінімуму, при цьому подача такої заяви разом з необхідними документами дійсно є необхідною в інших випадках, зокрема, у разі виникнення підстав для перерахунку пенсії в індивідуальному порядку (зокрема, переведення пенсії із виду на вид, зміни даних, які впливають на розмір пенсії (заробіток, стаж, відсотки втрати працездатності і т.ін.).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене вище, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог (позов було пред'явлено до суду 26 червня 2009 року), з урахуванням обставин, викладених в ухвалі суду касаційної інстанції від 04 червня 2014 року, суд приходить до висновку про обгрунтованіть пред'явленого позову та його задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді в частині відмови з 01 жовтня 2008 року в нарахуванні ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статтей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внасладок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, які встановлювались в Законі України про Державний бюджет України на відповідний вік, а також зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статтей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, встановленого в ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01 жовтня 2008 року.

Судові витрати по справі віднести на рахунокдержави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 69, 71, 94, 158-163, 167, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді в частині відмови з 01 жовтня 2008 року в нарахуванні ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статтей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внасладок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, які встановлювались в Законі України про Державний бюджет України на відповідний вік.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м.Кіровограді здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статтей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, встановленого в ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01 жовтня 2008 року.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги, у разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова