Справа № 804/3377/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 р. Справа № 804/3377/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представника позивача - Сімон Р.П.,
представника відповідача - не прибув,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» до ДПІ в Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів про скасування вимоги від 10.02.15 та зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач, ТОВ «Дніпропетровський автоцентр МАЗ», звернувся до суду з позовом до ДПІ в Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №79-15 від 10.02.15 та про зобов'язання відповідача здійснити коригування даних в картці особового рахунку позивача шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями в сумі 64 084,59 грн. На обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана вимога винесена без наявності законних підстав. Так, між позивачем та Дніпропетровською міською радою 08 листопада 2013р. було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строк платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлових будівель, яка знаходиться за адресою: по вул. Гвардійська, 11. На позивача покладався обов'язок щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Протягом 2014р. позивачем чітко сплачувались суми плати за землю на підставі поданої декларації протягом кожного місяця, доказами чого є відповідні платіжні доручення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи, викладені в позові.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
В ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та Дніпропетровською міською радою 08.11.13 укладений Договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлових будівель, яка знаходиться за адресою: по вул. Гвардійська, 11 (Ленінський район); орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, орендна плата вносить у строки, визначені чинним законодавством; орендар має уточнювати платіжні реквізити Орендодавця перед внесенням кожного чергового платежу (п.11).
Позивачем подана до відповідача податкова декларація з плати за землю - для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014р., за змістом якої нараховано орендної плати за землю в розмірі 76 901,47 грн., в тому числі щомісячно - 6 408,46 грн. (а.с.9-11).
Зі змісту зворотного боку облікової кратки платника податків - позивача вбачається наявність на початок 2015р. заборгованості з орендної плати за землю в розмірі 64 084,59 грн., у зв'язку з чим відповідачем була направлена позивачу податкова вимога від 10.02.15 №79-15, якою останньому повідомлено, що станом на 09.02.15 сума податкового боргу вказаного платника за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 64 084,59 грн. (а.с.7).
Розв'язуючи спір, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем; податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог ст.285-287 цього розділу.
Згідно з п.287.3. ст.287 ПКУ податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Приписами ст.87 ПКУ визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів; сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Суд зазначає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПКУ), земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПКУ). Наведені законодавчі приписи дають підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності та земельний податок є різними платежами.
Як зазначено представником позивача в судовому засіданні, заяви про здійснення сплати грошових зобов'язань з орендної плати за рахунок помилково сплачених сум з іншого платежу - земельного податку, позивачем до відповідача надано не було.
За викладених обставин, враховуючи наведені вище приписи ст.87 ПКУ, у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення зарахування помилково сплачених позивачем платежів на рахунок земельного податку в рахунок погашення грошових зобов'язань з орендної плати.
Відповідно до п.59.1. ст.59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Приписами п.59.3. ст.29 ПКУ визначено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання; податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що при винесені оскаржуваної податкової вимоги від 10.02.15 №79-15 відповідач діяв у межах та на підставі повноважень, визначених податковим законодавством, а спірне рішення суб'єкта владних повноважень відповідає критеріям правомірності, наведеним в ч.3 ст.2 КАС України. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 10.02.15 №79-15 та зобов'язання відповідача здійснити коригування даних в картці особового рахунку позивача відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволені адміністративного позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 03.06.15.

Суддя А.О. Коренев