Справа № 813/466/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року Справа № 813/466/15

13 год. 45 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

суддя Грень Н.М.,

суддя Кузан Р.І.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

позивач ОСОБА_1,

від відповідача 1 Здинянчин Р.Т.,

від відповідача 2 Мисак О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 2, ГУ МВС України у Львівській області), в якому, враховуючи заяви про уточнення позовних вимог та додаткові пояснення /а.с.45-46, 51-56, 103-117, 125-134, 143-151, 167-172/, просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у не проведені виплати позивачу одноразової грошової допомоги та задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 77490,00 грн. та надіслати таке ГУМВС України у Львівській області, для проведення виплати одноразової грошової допомоги;

- зобов'язати ГУМВС України у Львівській області здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 77490,00 грн. після отримання рішення МВС України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 отримав травму під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та по боротьбі зі злочинністю в період проходження служби, при вчиненні дій з ліквідації аварійного стану в приміщенні, для забезпечення особистої безпеки працівників Рава-Руського відділення міліції Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області. Однак, Міністерство внутрішніх справ України з надуманих та необґрунтованих причин відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1, МВС України, в судовому засіданні заперечив проти позову повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /а.с.32-36/. Вважає, що матеріали ОСОБА_1 повернуто без затвердження у зв'язку з їх невідповідністю вимогам Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції. Зокрема, виписка з акту огляду МСЕК свідчила, що інвалідність позивачу встановлено до січня 2011 року (дата чергового переогляду 03.12.2010 року) та крім того, згідно з абз. 5 п. 7 Порядку працівник міліції може пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом 3 років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги. В той час з скерованих ОСОБА_1 документів встановлено, що з дня настання події, тобто з дня встановлення групи інвалідності минуло майже 5 років. Також, акцентував увагу на п. 8 Порядку, в якому зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали, зокрема, унаслідок шкоди, яку працівник міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2, ГУМВС України у Львівській області, в судовому засіданні заперечив проти позову повністю з підстав викладених у письмовому запереченні відповідача 1 та погодився з його правовою позицією щодо підстав відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення позивача, представників відповідачів, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

На адресу ГУ МВС України у Львівській області 28.07.2014 року надійшла заява ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 р. "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції".

Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - УФЗБО) ГУМВС у Львівській області 05.08.2014 року за вих. № 14/893 направило до Департаменту ФЗБО МВС України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року у справі № 2а-5680/10/1370 /а.с.39/.

ДФЗБО МВС України 28.08.2014 року за вих. № 15/5-5207 повернуло матеріали на ОСОБА_1 без затвердження у зв'язку з їх невідповідністю вимогам Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 р. /а.с.40/.

УФЗБО ГУМВС у Львівській області 01.10.2014 року за вих. № 14/1097 повторно направило до ДФЗБО МВС України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності, згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року у справі № 2а-5680/10/1370 /а.с.41/.

За результатами їх розгляду листом ДФЗБО МВС України від 20.10.2014 року № 15/5-6515 матеріали на ОСОБА_1 повторно повернуто без затвердження та зазначено, що у п. 7 акту форми Н-1 від 12.08.2009 року № 99 про нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1, вказано що причиною нещасного випадку стало невикористання засобів індивідуального захисту при експлуатації ручної електричної шліфувальної машинки (п. 8 акту Н-1). Відповідно до п. 8 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали: внаслідок шкоди, яку працівник міліції податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання /а.с.42/.

Представник відповідача 1, МВС України, у запереченні зазначив, що причиною першої відмови у затвердженні матеріалів на ОСОБА_1 стало те, що виписка із акту огляду МСЕК свідчила про встановлення позивачу інвалідності до січня 2011 року (дата чергового переогляду 03.12.2010 року). Крім того, згідно з абзацом 5 п. 7 Порядку працівник міліції може пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом 3 років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги. В той час з направлених документів вбачалося, що з дня настання події, що надавала позивачеві право на виплату одноразової грошової допомоги, тобто з дня настання інвалідності минуло майже 5 років /а.с.33/.

Не погоджуючись з зазначеними ДФЗБО МВС України підставами для відмови у затвердженні матеріалів на ОСОБА_1 для виплати одноразово грошової допомоги та вважаючи їх такими, що порушують його права та інтереси, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсація заподіяння шкоди його майну передбачена ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з ч. 4 якої у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цього положення постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 р. затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок).

За правилами передбаченими п. 1 Порядку одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення;

2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі:

п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи;

у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією;

3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося:

під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення;

у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством. До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику податкової міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та відсоткова надбавка за вислугу років згідно із законодавством (п. 3 Порядку).

Для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком;

довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності;

довідку про грошове забезпечення;

копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника);

копію ідентифікаційного номера (п. 5 Порядку).

Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» про проведену або не проведену раніше виплату (п. 6 Порядку).

За правилами встановленими п. 7 Порядку орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Згідно з п. 8 Порядку грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали:

у зв'язку із засудженням працівника міліції, податкової міліції за вчинення умисного кримінального правопорушення за рішенням суду, що набрало законної сили, чи адміністративного правопорушення або учиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

унаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння працівником міліції, податкової міліції собі тілесного ушкодження;

унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У письмових запереченнях та усних поясненнях представник відповідача 1, МВС України, обґрунтовує причини відмови у виплаті одноразової грошової допомоги тим, що у виписці з акту огляду МСЕК зазначено, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено до 01.01.2011 року (дата чергового переогляду 03.12.2010 року), а також тим, що згідно з п. 7 Порядку працівник міліції може пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом 3 років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги. В той же час з направлених у МВС документів вбачалося, що з дня настання інвалідності минуло майже 5 років.

Однак, суд бере до уваги надану позивачем на спростування доводів відповідача 1 довідку до акту огляду МСЕК № 484229 від 09.12.2010 року, якою під час повторного огляду зафіксовано: група інвалідності третя; травма пов'язана з виконанням службових обов'язків; у графі дата проведення чергового переогляду зазначено «безтерміново» /а.с.74/.

Крім того, суд звертає увагу відповідача 1 на те, що перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги визначений у Порядку є вичерпним і такої підстави як закінчення терміну на який встановлена інвалідність, чи тимчасова інвалідність серед них немає. Тому суд не бере до уваги такі покликання відповідача 1.

Стосовно покликання відповідачів на сплив трьохрічного строку на звернення за одноразовою грошовою допомогою до МВС суд зауважує, що матеріалах справи міститься рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року у справі № 2а-5680/10/1370, з якого судом з'ясовано, що ОСОБА_1 звертався до ГУ МВС України у Львівській області надаючи документи для виплати одноразової грошової допомоги для надсилання їх до МВС України ще з 2011 року; ГУ МВС у Львівській області відмовляло у надсиланні таких документів. Однак вказаним рішенням залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 року у справі № 9104/38721/11 зобов'язано ГУ МВС України у Львівській області, на підставі зареєстрованих документів поданих ОСОБА_1, висновок щодо проведення грошової допомоги потерпілому надати у Міністерство внутрішніх справ України для здійснення виплати /а.с.12-15/.

З врахуванням того, що Порядком не передбачено право позивача самостійно звертатися до МВС України з проханням про виплату одноразової грошової допомоги, а лише через установу у якій проходив службу потерпілий, затримка зі зверненням ОСОБА_1 була об'єктивною, незалежною від волі позивача та пов'язаною з протиправними діями щодо нього ГУ МВС України у Львівській області, що встановлено згаданою постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2011 року у справі № 2а-5680/10/1370. Відтак, покликання відповідачів щодо пропуску позивачем 3-річного строку звернення з проханням про виплату одноразової грошової допомоги суд вважає некоректними та до уваги не бере.

Щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що причиною нещасного випадку стало невикористання засобів індивідуального захисту при експлуатації ручної електричної шліфувальної машинки, суд враховує наступне.

Згідно з актом № 99 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 12.09.2009 року, нещасний випадок стався при наступних обставинах.

19.03.1998 року о 08.00 год. ОСОБА_1 з'явився на своє робоче місце у чергову частину Жовківського РВ, де отримав усний наказ начальника РВ УМВСУ, підполковника міліції Козенка А.І. на виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщенні кімнати для зберігання зброї Рава-Руського відділення міліції, які проводилися власними силами особового складу Жовківського РВ УМВСУ і по його згоді. Прибувши у Рава-руське відділення міліції, ОСОБА_1 почав виконувати ремонтного-будівельні роботи (зварку та зачистку швів зварювання) в кімнаті для зберігання зброї. У 18.00 год. під час зачистки швів зварювання ручною шліфувальною машинкою, вилетівший з-під її диска шматок гарячої металевої стружки попав потерпілому в зіницю правого ока, що призвело до больового шоку і падіння. Після отримання травми ОСОБА_1 звернувся в Рава-руську міську поліклініку, де йому надали першу медичну допомогу і 20.03.1998 року направили на стаціонарне лікування по місцю проживання, у Червоноградську ЦМЛ. Згідно з результатами проведених медичних обстежень зафіксовану закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, ангіоспазм сітківки правого ока і контузію органів дихання легкої степені і за фактом одержаної травми видано довідку № 57 про звільнення від службових обов'язків у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 20.03.1998 року по 01.04.1998 року.

За п. 7-8, 11 Акту про нещасний випадок його причиною стало невикористання засобів індивідуального захисту через незабезпеченість ними, недостатня надійність засобів виробництва; механізмом експлуатація якого призвела до нещасного випадку стала ручна електрична шліфувальна машинка; особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: начальник Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області, підполковник міліції Козенко А.І.

Згідно з висновком викладеним у п. 14 Акту нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та по боротьбі із злочинністю, в період проходження служби, при вчиненні дій з ліквідації аварійного стану в приміщенні для забезпечення особистої безпеки працівників Рава-Руського відділення міліції Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області /а.с.8-9/.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Правилами безпеки при роботі з інструментом та пристроями", затвердженими Міненерго СРСР 30.04.1985 року та ЦК галузевої профспілки 27.03.1985 року, (НАОП 1 1 10-1 04-85), що діяли на момент настання нещасного випадку, та втратили чинність згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 05.06.2001 року № 252, яким затверджено нові Правила безпечної роботи з інструментом та пристроями (ДНАОП 1.1.10-1.04-01), засобами індивідуального захисту у цьому випадку є окуляри.

Відповідно до п. 8 Порядку грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали, зокрема, унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання.

Таким чином, суд зважає на покликання позивача на те, що згідно з актом про нещасний випадок засобами індивідуального захисту позивача не забезпечив начальник районного відділу Козенко А.І., однак звертає увагу на те, що Порядок не ставить у залежність виплату одноразової грошової допомоги від того з чиєї вини відсутні засоби індивідуального захисту, адже це не заперечує того факту, що працівник міліції володів механізмом з порушенням правил його використання. Слід також врахувати, що позивач згідно з актом пройшов навчання з охорони праці, вступний інструктаж 10.02.1986 року, первинний інструктаж 10.02.1986 року (повторного не вимагається), цільовий 19.03.1998 року. Перевірка знань за професією чи видом роботи, під час виконання якої стався нещасний випадок - не вимагається (п. 4 Акту про нещасний випадок) /а.с.8-9/. Також, ремонт робили самі працівники райвідділу міліції з їх добровільної згоди, що відображено у викладі обставин, за яких стався нещасний випадок /а.с.8/, що не знімає відповідальності за порушення правил використання механізмів з позивача. Адже даючи добровільну згоду на проведення ремонтних робіт позивач міг відмовитися від проведення робіт у разі небезпечності їх для його життя чи здоров'я.

Покликання позивача на відповідальність без вини в порушення конституційної норми про неможливість відповідальності без вини суд вважає недоречними, оскільки у цьому випадку не йдеться про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а лише про настання умови, за наявності якої позивачу не виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності.

Суд також не бере до уваги покликання позивача на те, що Порядок суперечить ст. 23 Закону України «Про міліцію» в частині встановлення умов за яких виплата одноразової грошової допомоги не проводиться, оскільки згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про міліцію» не лише порядок а й умови виплати одноразової грошової допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що обставини його травмування під час виконання посадових обов'язків та умови призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманим каліцтвом досліджувалися та встановлені Львівським окружним адміністративним судом у справі № 2а-5680/10/1370 та Львівським апеляційним адміністративним судом у справі № 9104/3872/11 за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України, оскільки з тексту судових рішень з'ясовано, що предметом спору у цих справах є визнання протиправним та скасування повторно складеного (після встановлення інвалідності позивачу) актів Н-1 і Н-5 та вчинення певних дій ГУ МВС України у Львівській області, зокрема надати до МВС України висновок щодо проведення грошової допомоги потерпілому для здійснення виплати. Однак, дане рішення суду не зобов'язує МВС України провести таку виплату, як не виключає здійснення МВС України, з позиції діючого законодавства, оцінки умов проведення такої виплати /а.с.11-15/.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Постановою Іменем України Львівського окружного адміністративного суду по справі № 2а-5680/10/1370 від 22.03.2011 року підготовлений УФЗБО ГУМВС України у Львівській області, де вказано суму 51660,00 грн. належну до виплати ОСОБА_1, оскільки наявність висновку в якому розраховано суму до виплати не ставить під сумнів компетенцію ДФЗБО МВС України щодо прийняття рішення про призначення такої виплати або відмови у виплаті. Крім того, в самому висновку вказано, що ГУ МВС України у Львівській області подає матеріали для призначення одноразової грошової допомоги ДФЗБО МВС України /а.с.214/.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість відмови відповідача 1 у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано о 16.30 год. 27.05.2015 року.

Головуючий суддя Кравців О.Р.,

суддя Грень Н.М.,

суддя Кузан Р.І.