Справа № 802/1035/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 травня 2015 р. Справа № 802/1035/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Апарату Верховної Ради України

про: визнання протиправним і скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) з адміністративним позовом до відповідача - Апарату Верховної Ради України (далі - Апарат ВРУ). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, яким ОСОБА_2 звільнено 02 липня 2013 року з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

- зобов'язати Апарат Верховної Ради України поновити у період із 02 липни 2013 року по 02 жовтня 2013 року ОСОБА_2 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу».

- зобов'язати Апарат Верховної Ради України зарахувати час вимушеного прогулу із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року до трудового стажу проходження публічної служби ОСОБА_2 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, його звільнено 02 липня 2013 року з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

Підставою для прийняття вказаного розпорядження стали: постанова Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, ухвала Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2013 року та Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року. Проте, позивач вважає розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його прийнято не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2015 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строків звернення до суду із адміністративним позовом у даній справі (а.с.117).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю посилаючись на те, що судові рішення які слугували підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження № 6474 від 03 липня 2013 року на даний час скасовано.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте подав заяву (вх. № 12685) про розгляд справи без його участі.

На адресу суду 12.05.2015 року надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач просив у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю. Як на підставу заперечень відповідач зіслався на те, що Апарат Верховної Ради України приймаючи оскаржуване розпорядження № 6474 від 03 липня 2013 року діяв на виконання судових рішень, які були чинними на момент його прийняття. Тому, на думку відповідача, підстави для скасування розпорядження, та відповідно і задоволення вимог у іншій частині, відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів.

Встановлено, що 02.01.2013 року на підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 1117 від 25.01.2013 р. ОСОБА_2 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу», що підтверджується записом у трудовій книжці позивача за № 27 від 02.01.2013 року (а.с. 15).

05.02.2013 року на підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 2033 від 06.02.2013 р. позивача переведено на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу», а також присвоєно сьомий ранг державного службовця, про що свідчить запис у трудовій книжці за № 28 від 05.02.2013 року (а.с. 16).

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, ОСОБА_2 звільнено 02 липня 2013 року з посади помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 у зв'язку з закінченням строкового трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) (а.с. 13). При цьому, як підстава для прийняття розпорядження зазначено:

постанову Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року;

постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року;

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року;

ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2013 року;

Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року.

Надаючи оцінку фактичним та юридичним підставам для прийняття вказаного Розпорядження, яке є предметом оскарження у справі суд враховує, що правовий статус помічника-консультанта народного депутата України врегульовано Законом України «Про статус народного депутата України» та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 379/95-ВР від 13 жовтня 1995 року.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах. На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Судом зазначалося, що перед звільненням позивач перебував на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу».

Як випливає із ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та чітко передбачено у ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 379/95-ВР від 13 жовтня 1995 року, помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений в тому числі у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Необхідно зазначити, що фактично передумовою для звільнення позивача стали зазначені вище рішення судів на підставі яких відповідач дійшов висновку про припинення повноважень народного депутата України ОСОБА_4 та, як наслідок, звільнення усіх його помічників - консультантів, в тому числі позивача.

Судом встановлено, що дійсно, на момент прийняття оскаржуваного розпорядження були фактичні підстави для його прийняття, оскільки розпорядженням Голови Верховної Ради України № 1435 від 03.07.2013 року, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.07.2013 року, припинено виплату заробітної плати в тому числі ОСОБА_4 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02.07.2013 року. Крім того, Керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_5 зобов'язано в установленому порядку вирішити питання про звільнення помічників - консультантів народного депутата ОСОБА_4

Крім розпорядженням Голови Верховної Ради України № 1435 від 03.07.2013 року, приймаючи оскаржуване розпорядження, відповідач зіслався на чинні на той момент Постанову Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року по справі № П/800/99/13, Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року по справі № 826/8023/13-а (залишену без змін рішеннями суду апеляційної та касаційної інстанції).

Проте, судом встановлено, що Постановою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2014 року по справі № Н/800/148/14 задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року по справі № П/800/99/13 (на підставі якої визнано відсутність статусу та повноважень народного депутата ОСОБА_4Г.) та скасовано вказане судове рішення і прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову в тому числі в частині вимог про визнання відсутності у ОСОБА_4, 1962 року народження статусу та повноважень народного депутата України.

Крім того постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року по справі № 826/8023/13-а задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду по адміністративній справі № 826/8023/13-а та скасовано, зазначене як підставу для прийняття оскаржуваного Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року. При цьому відмовлено у задоволені позову ОСОБА_6 до Голови Верховної Ради України ОСОБА_7, третя особа Верховна Рада України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, в частині: визнання протиправною бездіяльності Голови Верховної Ради України щодо унеможливлення здійснення ОСОБА_4 у Верховній Раді України повноважень народного депутата України; зобов'язання Голови Верховної Ради України вчинити заходи щодо вилучення у ОСОБА_4 посвідчення народного депутата України, нагрудного знака народного депутата України та картки для голосування.

Щодо розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року, яке також слугувало підставою для прийняття Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року, то таке скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року по справі № 826/10415/13-а, якою задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року по справі № 826/10415/13-а. При цьому зазначеною постановою суду від 17 лютого 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року в частині: припинення виплати заробітної плати ОСОБА_4 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02 липня 2013 року; вирішення питання щодо анулювання картки для голосування та звільнення помічників - консультантів народного депутата України ОСОБА_4. Зобов'язано Голову Верховної Ради України утриматись від вчинення дій щодо: припинення виплати заробітної плати ОСОБА_4 - народному депутату України, члену Комітету Верховної Ради України з питань аграрної політики та земельних відносин з 02 липня 2013 року; вирішення питання щодо анулювання картки для голосування та звільнення помічників - консультантів народного депутата України ОСОБА_4.

Таким чином, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що юридичні факти, які слугували підставами для прийняття оскаржуваного розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6747 від 03.07.2013 року припинили своє існування у зв'язку із скасуванням постанови Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року по справі № П/800/99/13, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2013 року по справі № 826/8023/13-а та Розпорядження Голови Верховної Ради України № 1435 від 03 липня 2013 року. Тому, правові підстави для існування такого розпорядження відсутні, а саме розпорядження підлягає визнанню протиправним та скасуванню оскільки порушує права позивача у даній адміністративній справі так як спричинило незаконне звільнення ОСОБА_2

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Апарат Верховної Ради України поновити у період із 02.07.2013 року по 02.10.2013 року ОСОБА_2 на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу», суд не знаходить правових підстав для задоволення такої з огляду на наступне.

Із системного аналізу норм ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та Положення про помічника-консультанта народного депутата України прослідковується висновок, що помічник - консультант народного депутата України може перебувати на посаді лише на час виконання народним депутатом України своїх повноважень. Так, відповідно до п. 3.1 Положення про помічника-консультанта, - персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Згідно ст. 4.5 Положення, повноваження помічника - консультанта народного депутата України можуть бути припинені достроково крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу», у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Як зазначалось вище, 05.02.2013 року на підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України № 2033 від 06.02.2013р. позивача переведено на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширення дії Закону України «Про державну службу».

Проте, як вказувалось, постановою Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року, визнано відсутність у ОСОБА_4, 1962 року народження статусу та повноважень народного депутата України.

Вказана постанова скасована лише постановою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2014 року по справі № Н/800/148/14.

Крім того, судом оглянуто копію із трудової книжки ОСОБА_4 із якої встановлено, що 02.07.2014 року за номером 43 до неї зроблено запис: «Визнано відсутність статусу та повноважень народного депутата».

Тобто фактично у період в який позивач просить поновити його на посаді помічника - консультанта народного депутата України ОСОБА_4 (із 02.07.2013 року по 02.10.2013 року) ОСОБА_4 повноважень народного депутата України не виконував. Тому відсутні підстави для поновлення на посаді помічника - консультанта народного депутата, оскільки такий може проходити публічну служби лише під час виконання своїх повноважень народним депутатом України.

Окрім вказаного, суд звертає увагу, що позивач просить поновити його на посаді помічника - консультанта народного депутата України у чітко визначений період із 02.07.2013 року по 02.10.2013 року.

Як додаткову підставу для відмови у задоволенні позову у цій частині суд зазначає те, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тому, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю суттю полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи проте період такої роботи не може бути обмежено судом чіткими межами, як просить позивач. До того ж, як зазначено вище, підстави для поновлення на посаді помічника - консультанта народного депутата відсутні оскільки такий не може проходити публічну служби у час відсутності повноважень народного депутата.

Так, вірно зазначає позивач, що постановою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2014 року по справі № Н/800/148/14 скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2013 року якою визнано відсутність у ОСОБА_4, 1962 року народження статусу та повноважень народного депутата України. Проте, постанова за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами прийнята та набрала законної сили лише 01 грудня 2014 року.

Крім того про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді у чітко зазначений ним період (із 02.07.2013 року по 02.10.2013 року) свідчить і те, що суд позбавлений можливості констатувати, що у визначений період трудові правовідносини позивача тривали б та не припинились би із інших підстав, які визначені нормами трудового законодавства України.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати час вимушеного прогулу із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року до трудового стажу ОСОБА_2 то така є похідною від позовної вимоги про поновлення на посаді. Тому, враховуючи, що позов у частині вимог про поновлення позивача на посаді задоволенню не підлягає, то і у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача включити період із 02 липня 2013 року по 02 жовтня 2013 року до трудового стажу слід відмовити.

Враховуючи зазначене, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню лише в частині про визнання протиправним та скасування розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом не встановлено факту понесення таких при розгляді даної адміністративної справи.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Апарату Верховної Ради України № 6474 від 03 липня 2013 року «Про звільнення ОСОБА_2 - помічника - консультанта народного депутата України».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович