Справа № 818/648/15
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 818/648/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Запара Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. по справі № 818/648/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України , в якому просила визнати рішення Державної міграційної служби України від 04.02.2015 р. № 26-15 протиправним, скасувавши його, та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Державної міграційної служби України від 04.02.2015 р. № 26-15 їй, громадянці Нігерії, було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно абзацом четвертим статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Як зазначив відповідач, позивач не навів фактів, які б свідчили про обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання через загострення конфлікту між християнами та мусульманами. З таким рішенням позивач не погоджується, вважає, що під час співбесіди нею була викладена об'єктивна і суб'єктивна сторона побоювань стати жертвою переслідувань в Нігерії, країні з якої вона прибула.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № 818/648/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Позивач не погодилася із рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій, зазначила, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила суд скасувати постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1, громадянка Нігерії, прибула в Україну 27 вересня 2012 року з Нігерії, легально перетнувши Державний кордон України, з метою навчання в Сімферопольському державному університеті, 16 жовтня 2014 року звернулася до УДМС в Сумській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, зазначивши при цьому, що її сім'ї в Нігерії загрожує небезпека (а.с.7).

За результатами розгляду особової справи № 2014 SM 0010 ОСОБА_1, громадянки Нігерії, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., рішенням Державної міграційної служби України від 04 лютого 2015 року № 26-15 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно абзацом четвертим статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (а.с.21), про що їй повідомлено 16.02.2015 р. за № 13 (а.с.20).

Підставою для такого рішення став висновок головного спеціаліста сектору у справах біженців та соціальної інтеграції УДМС України в Сумській області, відповідно до якого заява позивача є очевидно необґрунтованою, оскільки не містить вагомих причин побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, визначених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (а.с.31-37).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відсутні підстави для скасування рішення Державної міграційної служби України від 04.02.2015 р. № 26-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та підготовка письмового висновку про визнання чи відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, належить до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідно до ст. 10 цього Закону.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки як в ході співбесід 23.10.2014 р. та 18.12.2014 р. (а.с.25-27,28-30), так і під час судового розгляду справи позивачка не навела достовірних фактів, які свідчили б про загрозу стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання, не надала будь-якої аргументації своїм побоюванням у разі повернення на батьківщину, які б ґрунтувались на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими та відповідали б вимогам пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

При цьому судом першої інстанції встановлено, що заявниця вільно переміщувалася по території Нігерії, у 2013 році поверталася до Нігерії, в'їжджала і виїжджала з країни безперешкодно, при виїзді з Нігерії мала національний паспорт, який був їй безперешкодно виданий в країні громадянської належності.

Окрім цього, 11.08.2014 р. у посольстві Нігерії в Україні позивачка отримала новий паспорт, що також свідчить про те, що держава, громадянином якої вона є, забезпечує її права, а вона такими правами користується, до того ж раніше з заявами про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталася.

Також, як вбачається з матеріалів справи, загострення конфлікту між християнами та мусульманами має місце не на всій території Нігерії, а в окремих штатах на півночі країни, при цьому заявниця та її батьки можуть переїхати на іншу територію країни, де їм не буде загрожувати небезпека.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті рішення Державної міграційної служби України від 04.02.2015 р. № 26-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України " Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, постанова суду ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.200, п. 1 ч. 1 ст.205, ст.ст.207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2015р. по справі № 818/648/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2015 р.