Справа № 817/1137/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1137/15

26 травня 2015 року 15год. 15хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Коритнюк О.В.,

відповідача: представник Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Крупець"
до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Круець» (далі - ТОВ «Птахофабрика Крупець») звернулося до суду з позовом до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - Дубенська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам справи. Пояснив суду, що зміст договорів, укладених між ТОВ «Птахофабрика Крупець» та ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» не суперечить чинному законодавству України та дані договори не були визнані недійсними в судовому порядку, а тому підстав стверджувати про їх безтоварність у податкового органу немає. Зазначив, що бухгалтерські документи виписані ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро», за результатом господарських операцій з ТОВ «Птахофабрика Крупець», в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року є первинними документами, оскільки мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Стверджував, що господарські операції позивача з даним контрагентом є реальними і підстав вважати їх безтоварними немає. У зв'язку з чим вважають висновки акта перевірки про порушення ТОВ «Птахофабрика Крупець» вимог Податкового кодексу України необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на припущеннях осіб, що здійснювали перевірку, а податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн. - протиправним і таким, що підлягає скасуванню. З таких підстав просив суд позов задовольнити повністю

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, позов не визнав (том 2 а.с.45-46). В обґрунтування заперечень пояснив суду, що під час проведення документальної перевірки ТОВ «Птахофабрика Крупець» встановлено порушення по формуванню позивачем податкового кредиту по розрахунках з контрагентами, а саме: із ТОВ «Улюс» - в сумі 211343,83 грн. у червні 2014 року, із ТОВ «Спецхімагро» - в сумі 180129,34 грн. за період березень 2012 року - вересень 2014 року, із ПП «Приват Агро» - в сумі 7513,24 грн. у березні 2012 року. Стверджував, що порушення податкового законодавства ТОВ «Птахоферма Крупець» спричинило тільки відображення в податковій та бухгалтерській звітності безтоварних операцій між позивачем та контрагентами. Обґрунтовуючи виявлені порушення представник відповідача вказав, що податковим органом було отримано акти неможливості проведення зустрічних звірок контрагентів позивача ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро», у зв'язку з чим відповідач прийшов до висновку про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із даними контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки та встановлено відсутність об'єкту оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій. Стверджував, що придбання ТОВ «Птахофабрика Крупець» товарів у даних контрагентів проведено на підставі господарських операцій, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків та правових документів, складених з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню. З таких підстав просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 01.02.2006 року ТОВ «Птахофабрика Крупець» зареєстроване юридичною особою, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №235628 (том 1 а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2015 року посадовими особами Дубенської ОДПІ була проведена планова документальна перевірка ТОВ «Птахофабрика Крупець», за результатами якої складено акт №54/22/34070636 від 25.03.2015 року.

Даним актом зафіксовано порушення ТОВ «Птахофабрика Крупець» абз.2 пп. «а» пп.209.15.1 п.209.15 ст.209, п.209.2, п.209.7 ст.209, пп.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, п.6 розд. І п.3.2.1 розд. V наказу Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року №1492, п.6 розд. І, п.3 розд. V наказу Міністерста доходів і зборів України від 13.11.2013 року №678 та п.5 розд. І розд.V наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року №966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

На підставі вказаних висновків податкового органу, викладених в акті перевірки №54/22/34070636 від 25.03.2015 року Дубенською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року, яким ТОВ «Птахоферма Крупець» збільшено суму грошового податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 319614 грн., в т.ч. 210064 грн. за основним платежем та 109550 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.9).

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн., суд виходить з такого.

Матеріали справи свідчать, що 03.06.2014 року між ТОВ «Птахофабрика Крупець» (Покупець) та ТОВ «Улюс» (Постачальник) укладено договір поставки №2, за умов якого Постачальник зобов'язується передати Покупцеві продукцію (товар), а Покупець зобов'язується прийняти і сплатити його вартість. При цьому, п.1.2 договору визначено, що асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару вказується у накладних, які оформлюються Постачальником відповідно до поданого Покупцем замовлення (специфікацією) (а.с.10-13).

Згідно зі Специфікацією №1 до договору постачання №2 від 03.06.2014 року Постачальник і Покупець прийшли до угоди про продаж партії товару (шрот соняшниковий) в кількості 35 тонн на загальну суму 3460 грн. за одну тонну, у т.ч. ПДВ 20 % - 576,66 грн., сума постачання по специфікації складає 121100 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 20183,10 грн. (том 1 а.с.14).

На виконання умов договору ТОВ «Улюс» поставило обумовлений товар в кількості 36,650 тонн на загальну суму 126809 грн., в т.ч. ПДВ 21134,83 грн., у зв'язку з чим сторонами оформлено видаткову накладну №Ин-0000038 від 05.06.2014 року та податкову накладну №38 від 05.06.2014 року (том 1 а.с.103-104).

Судом також встановлено, що 24.02.2012 року, 12.09.2013 року та 11.06.2014 року між ТОВ «Спецхімагро» (Постачальник) та ТОВ «Птахофабрика Крупець» (Покупець) укладено договори поставки №48-12, №16-13 та №17-14 відповідно, згідно з умовами яких Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар (кістковий преципітат, кістковий напівфабрикат та барду спиртову), а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цими договорами (том 1 а.с.15-26).

На виконання даних договорів ТОВ «Спецхімагро» поставило позивачу товар на загальну суму 1080776,03 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 180129,34 грн. (кістковий преципітат, кістковий напівфабрикат та барду спиртову), у зв'язку з чим сторонами оформлено податкові, видаткові накладні (том 1 а.с.126-205) і товарно-транспортні накладні (том 1 а.с.232-250, том 2 а.с.1-36).

Матеріали справи також свідчать, що 28.02.2012 року між ТОВ «Птахофабрика Крупець» (Покупець) та ПП «Приват Агро» (Продавець) укладено договір поставки №28/02-01, відповідно до якого Постачальник зобов'язується систематично поставляти Покупцю визначений договором товар, а Покупець зобов'язується приймати замовлений товар та оплачувати його (том 1 а.с.27-28). Згідно з Додатком №1 від 28.02.2012 року до цього договору сторони домовилися про поставку Покупцю наступної партії товару: шрот соняшниковий в кількості 35 тонн на загальну вартість 54425 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 9070,83 грн. (том 1 а.с.29).

На виконання умов даного договору ПП «Приват Агро» поставило товар, а сторонами оформлено видаткову накладну №ПА-0000183 від 02.03.2012 року на суму 45079,45 грн. та податкову накладні №5 від 02.03.2012 року на суму 45079,45 грн.

Суд звертає увагу, що підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений ст. 196 Податкового кодексу України. Серед даного переліку операції з придбання товарно-матеріальних цінностей (кістковий преципітат, кістковий напівфабрикат, бард спиртовий і шрот соняшниковий) відсутні. Суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту підприємства сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару, відсутні, оскільки отримання такого товару за договорами не суперечить чинному законодавству, та є такими, що спрямовані на отримання доходів, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.4 ст.198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи видаткові, податкові накладні, товарно-транспортні накладні в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними, відповідачем суду не надано.

Податковий кредит по отриманих позивачем від ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» товарно-матеріальних цінностях повністю підтверджено відповідними податковими накладними.

Зауважень до форми та змісту податкових накладних, виписаних ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» податковим органом не зазначено.

Податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні, розрахункові документи містять найменування продавця та покупця, обсяг наданої послуги, підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток товариств. Всі наявні податкові, видаткові і товарно-транспортні накладні дають змогу визначити, яка саме послуга надавалася, за якою ціною, між якими контрагентами. Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано.

Крім того, судом встановлено, що на момент існування господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро», останні мали цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію і не були позбавлені права укладати угоди у відповідності до вимог діючого законодавства та були платниками ПДВ.

Рух активів у процесі здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро», підтверджується матеріалами справи, які також свідчать про використання придбаних товарів у власній господарській діяльності.

Одночасно надані до матеріалів справи позивачем документи, а саме: акти списання та видаткові накладні (у переробку), звіт про рух товарно-матеріальних цінностей (том 1 а.с.46-122,206-231), свідчать про подальше використання та реалізацію позивачем придбаних у ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» товарів у власній господарській діяльності, в т.ч. з ТОВ «Крупецький комбікормовий завод».

Встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про товарність і реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Птахоферма Крупець» та ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро», використання позивачем придбаних товарів, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарських операцій з даними контрагентами. Докази того, що товари, придбані ТОВ «Птахоферма Крупець» у ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» з метою іншою, ніж використання його у власній господарській діяльності податковим органом суду не надано, судом не здобуто і в матеріалах справи відсутні.

Суд також акцентує увагу, що згідно із статтею 61 Конституції України відповідальність осіб має індивідуальний характер, при цьому будь-які протиправні дії одних платників податків не можуть покладати обов'язку щодо відповідальності за дії таких платників на інших осіб.

Особа не може нести відповідальності за неправомірні дії інших осіб (за умови необізнаності щодо їх протиправної поведінки). Відповідачем не встановлено обізнаності позивача щодо можливих дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 р., є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

Жодних доказів того, що ТОВ «Птахоферма Крупець» і ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» під час укладання договорів завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяли всупереч інтересам держави і суспільства суду податковим органом не надано.

Статтею 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Судом встановлено достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум, а отже і правомірність віднесення позивачем сум податку, сплаченого ТОВ «Улюс», ТОВ «Спецхімагро», ПП «Приват Агро» у зв'язку з придбанням товару до складу податкового кредиту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, результати перевірки контрагента позивача, контрагентів контрагента, наявність та/або відсутність контрагента за зареєстрованим місцезнаходженням, відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, наявність або відсутність порушених кримінальних справ, пояснення осіб не можуть впливати на право позивача щодо формування складу витрат операційної діяльності та податкового кредиту, оскільки наявними у справі доказами підтверджуються обставини щодо фактичного виконання спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, висновок відповідача про порушення позивачем вимог пп.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, абз.2 пп. «а» пп.209.15.1 п.209.15 ст.209, п.209.2, п.209.7 ст.209 Податкового кодексу України Податкового кодексу України безпідставним, а податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн. - протиправним.

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Спеціхімагро» №887/3-22-07-36958795 від 12.09.2014 року та ПП «Приват Агро» №651/222/36640515 від 28.08.2013 року (том 2 а.с.47-59), з огляду на таке.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки (акт про неможливість проведення перевірки) не є достатнім і належним доказом в підтвердження доводів податкового органу про нереальність здійснення угод між позивачем та його контрагентом, і не є підставою для визнання податкового кредиту (витрат) позивача непідтвердженим, так як доказами порушення правил податкової звітності є виключно матеріали перевірок платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських та інших документів.

За своєю правовою природою акт про неможливість проведення зустрічної звірки не повинен містити висновки щодо реальності здійснення господарської діяльності. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій повинно досліджуватись податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку, а не відображатись в акті про неможливість проведення зустрічної звірки.

На думку суду, зустрічна звірка може бути проведена податковим органом в разі наявності у розпорядженні податкового органу первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу, позаяк за своєю правовою суттю зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

В акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання засвідчується лише факт неможливості її проведення без встановлення будь-яких висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Тобто такі акти не можуть містити жодних інших висновків, окрім висновку про неможливість проведення зустрічної звірки.

Таким чином, оскільки акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Спеціхімагро» та ПП «Приват Агро» підтверджують лише факт неможливості проведення таких перевірок, то вони не є джерелом отримання податкової інформації, яка положеннями статті 83 Податкового кодексу України визначена як підстава для висновків під час проведення перевірок, та не є носіями доказової інформації про виявлені порушення вимог чинного законодавства (або їх відсутність), а тому не можуть слугувати підставою для висновків про безтоварність господарських операцій позивача з звірки ТОВ «Спеціхімагро» та ПП «Приват Агро».

Сама по собі неможливість реалізації податковими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок (невиїзних позапланових перевірок) контрагента не може вважатися доказом вчинення певним платником податку порушень податкового законодавства.

Аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 27.02.2014 року у справі №К/800/41631/13.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн., діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказане податкове повідомлення-рішення в цій частині є таким, що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн. не відповідає вказаним критеріям правомірності, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № від 09.04.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101391 грн. та застосованих штрафних санкціях в розмірі 55213,50 грн.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дубенської об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області № від 09.04.2015 в частині донарахування податку на додану вартість в розмірі 101 391 грн. та застосованих штрафних санкцій в розмірі 55 2013, 50 грн.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Крупець" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 313,21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.