Справа № 808/3855/13-а
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Справа № 808/3855/13-а ПР/808/12/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., за участю секретаря Резніченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Т.в.о.начальника Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Оверчук Олександра Володимировича

про: визнання протиправною та скасування постанов про накладення штрафу №19 від 19.02.2013р.

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

від позивача - ОСОБА_10( довіреність від 21.05.2013 )

від відповідача - Халецька Тетяна Василівна (довіреність від 11.02.2015)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Т.в.о. начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області Оверчука Олександра Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови від 19.02.2013 № 19 про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Ухвалою суду від 06.03.2015 матеріали справи прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 17.03.2015. За клопотанням сторін провадження у справі зупинено до 14.04.2015.

В засіданні 14.04.2015 відповідачем заявлено письмове клопотання про заміну відповідача його правонаступником.

Позивач проти здійснення процесуального правонаступництва у справі не заперечив.

Розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку сторін, суд визнав його обґрунтованим таз дійсним процесуальне правонаступництво у справі, замінивши Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області на Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, та посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві просить задовольнити їх у повному обсязі. Зокрема. Зазначив, що він не є суб'єктом містобудування, так як не здійснює проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, не є замовником будівництва об'єктів, не виконує функції замовника і підрядника одночасно, не виконує будівельні роботи, не здійснює господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, що підлягає ліцензуванню, а також не виготовляє будівельні матеріали, вироби та конструкції.

Крім того, вказує, що право власності на нерухоме майно у нього виникло за рішення суду, яке було подано для державної реєстрації прав на нерухоме майно, а тому за загальним правилом, документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються.

З урахуванням викладеного, позивач, посилаючись на протиправність прийнятого рішення, просить визнати його протиправним та скасувати.

Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав, в задоволенні їх просив відмовити у повному обсязі.

Зазначив, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що в порушення вищезазначених норм чинного законодавства позивачем здійснюється експлуатація зазначеного об'єкта без прийняття в експлуатацію, про що було складено акт перевірки від 11.02.2013.

11.02.2013 відносно позивача складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідальність за яке передбачена визначена Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудування" та видано припис № 25, вимогою якого було припинити експлуатацію зазначеного об'єкту до прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку.

19.02.2013 року за результатами розгляд; вищезазначеного протоколу було винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 51615 грн.

Вважає, що в діях інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області відсутні порушення вимог містобудівного законодавства, а постанова по справі про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.02.2013 прийнята з додержанням норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу "Камертон".

Відповідно до ст.160 КАС України, 14.04.2015 сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України".

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку та їх скасування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним (його скасування) є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Як встановлено судом, головним державним інспектором Пологівського інспекційного відділу Дандарою В.С. було проведено позапланову перевірку додержання вимог містобудівного законодавства на об'єкті: "Реконструкція виробничих приміщень та прибудов під розважальний центр "Пирамида" за адресою: АДРЕСА_2

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що в порушення норм ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, згідно яких експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється, позивачем здійснюється експлуатація зазначеного об'єкта без прийняття в експлуатацію, про що було складено акт перевірки від 11.02.2013 року.

Даний акт було складено у присутності начальника відділу комунального господарства Оріхівської міської ради Пономаренко В.Г та провідного спеціаліста відділу комунального господарства Оріхівської міської ради Бут С.М

З вищезазначеним актом позивача було ознайомлено але від підпису та отримання акту останній відмовився, про що було зроблено відповідний запис, акт перевірки від 11.02.2013 було направлено правопорушнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до абз. а п. 3 ч. 4 .ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки маюсь праве видавати обов'язкові ,ля виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

11.02.2013 відносно позивача складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності., відповідальність за яке передбачена визначена Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудування" та видано припис № 25, вимогою якого було припинити експлуатацію зазначеного об'єкту до прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку.

19.02.2013 за результатами розгляду вищезазначеного протоколу було винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 51615 грн.

Дана постанова була надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням

Приймаючи рішення по суті, суд виходив з наступного:

Як встановлено судом, нормативною підставою для застосування штрафу згідно змісту Постанови №19 є ст.2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Разом з тим, у відповідності до ст. 2 Закону України "Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності", відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності несуть:

суб'єкти містобудування, які здійснюють проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за заниження категорії складності об'єкта будівництва (ч. 1),

суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення (ч. 2);

суб'єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення (ч. 3);

суб'єкти містобудування, які здійснюють господарську діяльність, пов'язану із створенням І об'єктів архітектури, що підлягає ліцензуванню, чи доручають виконання окремих видів робіт відповідальним виконавцям, які згідно із законодавством повинні мати кваліфікаційний сертифікат, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення (ч. 4);

- суб'єкти містобудування, які виготовляють будівельні матеріали, вироби та конструкції, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення (ч. 5).

Однак, ФОП ОСОБА_1 не є суб'єктом містобудування, так як не здійснює проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, також не є замовником будівництва об'єктів і не виконує функції замовника і підрядника одночасно, не виконує будівельні роботи, не здійснює господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, що підлягає ліцензуванню, а також не виготовляє будівельні матеріали, вироби та конструкції.

До того ж, як роз'яснило Міністерство юстиції України в своєму листі від 29.10.2007 р. № 19-39-827 "Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно" до Державної архітектурно-будівельній інспекції, що за загальним правилом, згідно із частиною другою статті 331 Кодексу право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 182 Кодексу право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Тобто, за загальним правилом право власності на нерухоме майно може виникати лише з моменту його державної реєстрації.

І як далі зазначається в листі Мінюсту, у разі, якщо право власності на новостворене нерухоме майно виникає у загальному порядку, документом, що підтверджує це право, є свідоцтво про право власності, а у разі визнання (у визначених випадках) права власності на ие майно судом, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 2-738/09 від 23 квітня 2009 року, за моїм позовом суд визнав договір купівлі-продажу нерухомого майна майнового комплексу, який знаходиться на земельній ділянці площею 1215 кв.м по АДРЕСА_1 до складу якого входять наступні будівлі та споруди: кафе - сауна літ. "Б, Б" загальною внутрішньою площею 155,4 кв.м, автомийка літ."В" загальною внутрішньою площею 32,6 кв.м, авторемонтна майстерня літ. "Г" загальною внутрішньою площею 167,5 кв.м, виробнича будівля із службовою прибудовою літ. "Д, Д", загальною внутрішньою площею 112,1 кв.м, склад літ. "Е" загальною внутрішньою площею 29,7кв.м, 1/2 частина паркану літ. "1", довжиною 23,1 п.м., ворота літ. "2", укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 08.04.2008 року - дійсним;

визнав за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на самочинно (самовільно) збудоване нерухоме майно майнового комплексу, який знаходиться на земельній ділянці площею 1215 кв.м по АДРЕСА_1 до складу якого входять наступні будівлі та споруди: кафе - сауна літ. "Б, Б" загальною внутрішньою площею 155,4 кв.м, автомийка літ."В" загальною внутрішньою площею 32,6 кв.м, авторемонтна майстерня літ. "Г" загальною внутрішньою площею 167,5 кв.м, виробнича будівля із службовою прибудовою літ. "Д, Д", загальною внутрішньою площею 112,1 кв.м, склад літ. "Е" загальною внутрішньою площею 29,7кв.м, 1/2 частина паркану літ. "1", довжиною 23,1 п.м., ворота літ. "2" з правом реєстрації в підприємствах бюро технічної інвентаризації;

виділив в натурі 1/2 частини майнового комплексу, яка належать ОСОБА_1, що складається з: майна майнового комплексу, який знаходиться на земельній ділянці площею 1215 кв.м по АДРЕСА_1 до складу якого входять наступні будівлі та споруди: кафе - сауна літ. "Б, Б" загальною внутрішньою площею 155,4 кв.м, автомийка літ."В" загальною внутрішньою площею 32,6 кв.м, авторемонтна майстерня літ. "Г" загальною внутрішньою площею 167,5 кв.м, виробнича будівля із службовою прибудовою літ. "Д, Д", загальною внутрішньою площею 112,1 кв.м, склад літ. "Е" загальною внутрішньою площею 29,7кв.м, 1/2 частина паркану літ. "1", довжиною 23,1 п.м., ворота літ. "2";

визнав за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на нерухоме майно майнового комплексу, який знаходиться на земельній ділянці площею 1215 кв.м по АДРЕСА_1 до складу якого входять наступні будівлі та споруди: кафе - сауна літ. "Б, Б" загальною внутрішньою площею 155,4 кв.м, автомийка літ."В" загальною внутрішньою площею 32,6 кв.м, авторемонтна майстерня літ. "Г" загальною внутрішньою площею 167,5 кв.м, виробнича будівля із службовою прибудовою літ. "Д, Д", загальною внутрішньою площею 112,1 кв.м, склад літ. "Е" загальною внутрішньою площею 29,7кв.м, 1/2 частина паркану літ. "1", довжиною 23,1 п.м., ворота літ. "2" з правом реєстрації в підприємствах бюро технічної інвентаризації.

Тобто, на підставі зазначеного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області по цивільній справі N° 2-738/09 від 23 квітня 2009 року, позивачем було ще в 2009 році самочинно (самовільно) прибудовано та переплановано нерухоме майно по АДРЕСА_1

Таким чином, право власності на вищезазначене нерухоме майно у позивача виникло за рішення суду, яке і було подано для державної реєстрації прав на нерухоме майно, а тому за загальним правилом, документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються, так як введення в експлуатацію нерухоме майно було здійснено у спосіб що був встановлений (дозволений) на час самовільного будівництва.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на наступному, статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і акти цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Такі ж положення викладені і ст. 58 Конституція України, а саме що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, та ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Однак, в порушення вказаного матеріального і конституційного права, відповідач застосував закони і акти цивільного законодавства, що не діяли на час самочинного будівництва, а саме в Законі України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" від 14.10.1994 р. за № 208/ 94-ВР по редакцію Закону від 22.12.2011 р. за № 4220-1 7 що набрав законної сили 19 січня 2012 року, в ст. 1 відсутній такий суб'єкт містобудування як фізична особа-підприємець, а лише визначені суб'єкти містобудування - підприємства, їх об'єднання, установи та організації (далі - підприємства) незалежно від форм власності, які здійснюють проектування, роботи по будівництву, реконструкції. реставрації та капітальному ремонті/ (далі - будівельні роботи), виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, а так само які є замовниками у будівництві або поєднують функції замовника і підрядчика, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення.

Як зазначено вище, згідно Закону від 14.10.1994 р. за № 208/ 94-ВР, фізичні особи- підприємці несуть відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності лише з 19 січня 2012 року на підставі Закону від 22.12.2011 р. за № 4220-17, а тому не можуть нести адміністративну відповідальність за дії, що не визнавалися державою правопорушенням, на час вчинення таких дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за правопорушення у сфері містобудівної діяльності на підставі законів і нормативно-правових актів, якими не було передбачено відповідальність фізичних осіб- підприємців за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність направлення позивачу постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 152 від 16.12.2013, а тому позовні вимоги суд вважає доведеними позивачем, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову №19 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.02.2013 року скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 516,15грн. (п'ятсот шістнадцять гривень 15 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко