Справа № 2а/1770/2089/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. м. Київ К/9991/59478/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про стягнення з останнього на її користь коштів в сумі 4219,02грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2012 року, позов задоволено та стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у м.Рівне на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 4219,02грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачка в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечила, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які вона просила залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 29.11.2011р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за №904 було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка стала власницею квартири АДРЕСА_1.

При цьому, позивачкою сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 4219,02грн. (у розмірі 1% вартості нерухомого майна), що підтверджується квитанцією №К6/Т/10 від 29.11.2011р.

Статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997р. визначені платники збору на обов'язкове пенсійне страхування й пунктом 9 даної статті встановлено, що такими є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше, а об'єктом оподаткування в такому випадку відповідно до п.8 ст.2 вказаного Закону є зазначена в договорі купівлі-продажу вартість нерухомого майна.

Аналогічні положення закріплені й в п.15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998р. №1740, за змістом якого збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як встановлено судами на підставі довідки Рівненського бюро технічної інвентаризації №3333/384 від 09.04.2012р. і витягів про державну реєстрацію прав №32652974 від 23.12.2011р. з записом №1 та з державного реєстру правочинів №10711431 від 29.11.2011р., за позивачкою зареєстровано право власності тільки на квартиру АДРЕСА_1, придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.11.2011р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук О.В. за №904.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій по суті прийшли до правильного висновку про наявність у позивачки права на повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 4219,02грн., сплаченого відповідно до квитанції №К6/Т/10 від 29.11.2011р.

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, здійснивши касаційний перегляд справи вказує й на таке.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії встановлено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 10.12.2002р. №226 (у редакції наказу Державного казначейства України від 29.05.2008р. №181) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.12.2002р. за №1000/7288 (далі - Порядок №226).

Так, відповідно до п.5 Порядку №226 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П.І.Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Державного казначейства України, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування (П.І.Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ, реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), адреси та номера контактного телефону, суми платежу, що підлягає поверненню, способу перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів або готівкою шляхом оформлення чека чи поштовим переказом на адресу, визначену в цій заяві.

За змістом же п.7 Порядку №226 у випадках повернення платежів, що зараховані до місцевих бюджетів, а також платежів, що підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган, що контролює справляння надходжень бюджету або який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, передає подання на погодження відповідному місцевому фінансовому органу, який протягом двох робочих днів погоджує подання і не пізніше наступного робочого дня після погодження повертає його органу, який надав подання, для подальшої передачі до органів Державного казначейства.

Однак, задовольняючи позов та стягуючи з Управління Пенсійного фонду України у м.Рівне на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 4219,02грн., суди наведені вище положення законодавства залишили поза увагою, а отже не досліджували та не встановлювали певних обставин, що випливають з останніх та мають значення для правильного вирішення спору у даній справі, у тому числі визначення судом способу захисту прав позивачки, як і не вирішили питання залучення до участі у справі в порядку ст.52 КАС України органу Державного казначейства.

Відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.2 ст.227 КАС України, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2012 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.