Справа № 808/8440/13-а
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2015 рокусправа № 808/8440/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м.Запоріжжя на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у справі № 808/8440/13-а за адміністративним позовом Правобережного районного центру зайнятості м.Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 14062,49 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу мотивуючи тим, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведено обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції від 04.12.2013 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.06.2009 звернувся в Правобережний міжрайонний центр зайнятості за сприянням у працевлаштуванні.

07.07.2009 ОСОБА_1 особисто написав заяву, в якій він повідомив, що заробітку та інших передбачених законодавством доходів не має, на даний час не є найманим працівником, не отримує пенсію в тому числі на пільгових умовах та не зареєстрований як фізична особа - підприємець.

За таких обставин, державною службою зайнятості, на підставі наказу від 07.07.2009 №090707 в період з липня 2009р. по березень 2010р. було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 11936,83 грн.

Під час проведення аналізу баз даних державного реєстратора та центру зайнятості було встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Згідно пп. "б" п. 3 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" до категорії зайнятого населення відноситься громадяни "…які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю…".

Таким чином, ОСОБА_1 належав до зайнятого населення (стаття 1 Закону України "Про зайнятість населення"), а тому не мав права отримувати допомогу по безробіттю в період з липня 2009 по березень 2010, про що Позивачем 04.03.2010 складено Акт.

Посилаючись на незаконне отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, центр зайнятості звернувся до суду із позовом про стягнення такої суми в судовому порядку.

Вирішуючи спір у справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", зі своєчасного внесення до Єдиного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності покладений законом не на відповідача, а на державного реєстратора.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В Законі України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003р. №755-ІV зазначено, що він регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

З огляду на наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено, що статус суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 припинено на підставі постанови господарського суду Запорізької області від 04.12.2006 у справі № 18/645/06-АП.

Разом з тим, заявником апеляційної інстанції до своєї апеляційної скарги додано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.02.2014 року, в якому зазначено, 20.01.2007 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться в стані припинення, за судовим рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.12.2006 року про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв'язку з неподанням протягом року органам державної податкової податкових декларації, документів фінансової звітності відповідно до закону. Включення відомостей про припинення фізичної особи-підприємця було внесено 20.01.2007 року.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за рішенням суду, не пов'язаним із банкрутством, врегульовано статтею 49 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 1, п. 3 та п.4 ст. 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", суд, який постановив рішення про підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Таким чином, обов'язок, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", зі своєчасного внесення до Єдиного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності покладений законом не на відповідача, а на державного реєстратора.

Таким чином на момент липня 2009 року діяльність відповідача як фізичної особи-підприємця була припинена рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.12.2006 року та внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 20.01.2007 року.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми виплаченої матеріальної допомоги у розмірі 11936,83 грн. є недоведеними, а відтак, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 04.12.2013 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м.Запоріжжя - залишити без задоволення

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов