Справа № 826/5600/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2015 року 15:00 № 826/5600/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.2014 № та № ,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.2014 р.:

- № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 47 508,00 грн. за основним платежем та на 23 754,00 грн. за штрафними санкціями;

- № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб, що є СПД» на 21 444,52 грн. за основним платежем та на 10 722,26 грн. за штрафними санкціями.

Позивач зазначає, що перше рішення є наслідком порушення позивачем, на думку ДПІ, законодавства з питань ПДВ у зв'язку з тим, що перевіркою встановлено включення до ПДВ витрат, не пов'язаних із веденням господарської діяльності, а саме витрат на налагодження системи охоронної сигналізації від ТОВ «Венбест-Охорона», витрат на закупку металевих заготовок, комплексу комп'ютерної техніки та інших подібних витрат.

Друге рішення, як зазначається у позові, пов'язано із порушенням позивачем, на думку ДПІ, законодавства про оподаткування доходів, отриманих ФОП від провадження діяльності, а саме завищення валових витрат на загальну суму 126 143,89 грн. за рахунок включення витрат: «інші витрати» на налагодження системи охоронної сигналізації від ТОВ «Венбест-Охорона» у розмірі 16 302,03 грн., «матеріали для збуту» - витрат на закупку металевих заготовок, комплексу комп'ютерної техніки на суму 31 945,73 грн.; «МШП для збуту» - витрат на закупку офісних меблів та офісної техніки, грошових скриньок, ПММ, шин та інш. на суму 77 896,13 грн.

Між тим, позивач пояснює, що здійснює торгівлю у торгових точках (МАФах) продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Відповідно, вказана діяльність за звичайних умов потребує певних витрат та вкладень. Зокрема, є необхідною охорона таких об'єктів, є необхідною закупівля певного обладнання для виставлення продукції на вітрину, комп'ютеризація процесів, придбання оргтехніки, встановлення касових апаратів, підключення до них принтерів, є необхідними і витрати на обслуговування транспорту, який використовується для підвозу товарів та для цілей організації діяльності, ведення обліку та іншої повсякденної діяльності для обслуговування торгових точок.

Таким чином, як зазначає позивач, вказані витрати пов'язані із господарською діяльністю та забезпечують її здійснення. Всі витрати документально підтверджені. При цьому, відносно придбання вказаних послуг, матеріалів та обладнання позивач звертає увагу на отримання, крім іншого, податкових накладних та вважає, що мав всі підстави для формування відповідних сум податкового кредиту.

Враховуючи наведене у сукупності, позивач вважає оскаржувані рішення необґрунтованими та безпідставними, просить задовольнити позов.

Представник ДПІ у судове засідання не з'явився, доказів поважності причин неприбуття не надав. У зв'язку з цим та на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалено розглядати справу за відсутності відповідача.

При цьому, ДПІ подано заперечення проти позову, згідно з якими вважає висновки акту перевірки, а отже і оскаржувані рішення, законними та обґрунтованими, підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки, крім іншого, до складу витрат включено витрати, не пов'язані з одержанням доходу. З цих же мотивів ДПІ вважає безпідставним формування податкового кредиту з ПДВ.

У судовому засіданні 12.05.2015 р. на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, правонаступником якої є ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки складено акт від 31.10.2014 р. № 5491/26-58-17-01-17- (далі - Акт перевірки).

Встановлено, що позивач зареєстрований в якості підприємця 09.06.2009 р., взято на податковий облік - 10.06.2009 р., платником ПДВ є згідно свідоцтва від 27.02.2012 р.

Під час перевірки встановлено, що позивач є власником автомобілів ЗАЗ «Ланос» в кількості 2 штук, 2013 року випуску.

До основних видів діяльності позивача належить роздрібна торгівля, у т.ч. тютюновими виробами.

На сторінках 3 - 5 Акту перевірки визначено перелік та місцезнаходження торгових точок позивача (кіосків, МАФ), де він здійснює підприємницьку діяльність, з посиланням на відповідні дозвільні документи на право торгівлі. На сторінках 5 - 6 Акту перевірки зазначено площі вказаних об'єктів та посилання на документи, договори оренди, в рамках реалізації яких використовуються вказані об'єкти торгівлі. В Акті перевірки також наведено реквізити торгових патентів, виданих відносно вказаних торгових точок.

Крім того, на стор.8 - 9 Акту перевірки визначено перелік РРО, які використовуються позивачем у торгових точках із зазначенням відомостей щодо дати виготовлення, дати введення в експлуатацію, заводського номеру, дати реєстрації РРО в ДПІ.

Зазначено, що до перевірки надані книги ОРО в повному обсязі.

Встановлено під час перевірки, що позивач здійснював свою діяльність на загальній системі оподаткування.

У зв'язку із здійсненням діяльності позивач використовував найману працю 36 осіб.

На стор. 16 Акту перевірки (а.с.25) зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку № 5 до податкової декларації встановлено завищення валових витрат за 2013 рік на суму 126 143,89 грн. за рахунок включення до складу інших витрат, витрат не пов'язаних з одержанням доходу, а саме включення до складу:

- «інші витрати на збут» витрат на налагодження схеми охоронної сигналізації від ТОВ «Венбест-Охорона» на загальну суму 16 302,03 грн. (охоронна сигналізація була встановлена на торгових точках до початку 2013 року). Визначено дати: 12.02.2013, 23.07.2013, 23.09.2013, 01.12.2013 р.;

- «матеріали для збуту» - витрат на закупку металевих заготовок, комплексу комп'ютерної техніки на суму 31 945,73 грн. Контрагенти: АТДІ Інжиніринг, ТОВ та ВСМК ВіЯр, ТОВ за первинними документами від 04.11.2013 р. на суму 38 085,45 грн. та від 11.09.2013 р. на суму 249,43 грн.;

- «малоцінних i швидкозношуваних предметів для збуту» витрат на закупку офісних меблів та офісної техніки, грошових скриньок, ПММ, шин та ін. на суму 77 896,13 грн. Контрагенти: ФЛЕКС, ПП «Глад-Сервіс», Кло-карта ТОВ, Метод 401 ПП, Мастершина.

З посиланням на положення ст. 177, п. 177.4., п/п. 139.1.5. ПК України ДПІ дійшла висновку про завищення позивачем витрат та надалі в Акті перевірки - про заниження чистого оподатковуваного доходу на 126 143,89 грн.

У взаємозв'язку з наведеним зазначено у п. 2.4.9. Акту перевірки щодо визначення правильності суми ПДФО про встановлення заниження податку на 21 444,55 грн. Дана розбіжність за визначенням ДПІ виникла у зв'язку із завищенням валових витрат за 2013 рік на суму 126 143,89 грн. ДПІ зазначає, що порушено ст. 164, п. 177.4., п/п. 139.1.5., ПК України.

Відносно ПДВ на стор. 28 Акту перевірки зазначається, що перевіркою встановлено включення до податкового кредиту витрат не пов'язаних з веденням господарської діяльності, а саме - наведених вище витрат, чим порушено на думку ДПІ п/п. 198.4., 198.6., ст. 201 ПК України.

Так, відповідно до п/п. 198.4. ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відтак, ДПІ дійшла до висновку про заниження ПДВ на 21444,55 грн.

Між тим, до матеріалів справи залучено податкові накладні (а.с. 46 - 76) щодо придбання у період 2013 р. товарів/послуг, а на стор. 28 Акту перевірки - узагальнений перелік вказаних податкових накладних (а.с.37 - 38). Номенклатура поставки: автомобіль, витратні матеріали, роботи щодо підтримки роботи автомобіля, монтажні послуги, бензин, скраплений газ для автомобіля, монітор, системний блок, мишка, клавіатура, автошина, грошові скриньки, сканер штрихкоду, книги обліку доходів і витрат, інші зазначені в Акті перевірки товари, послуги. Поставка наведеного супроводжується видатковими накладними, відомостями ресурсів (щодо виконання робіт з виготовлення стелажів; з визначенням адрес кіосків позивача), актами встановлення та налагодження систем охоронно-тривожної сигналізації на об'єктах замовника (кіосках) (а.с. 77-108).

На підставі вищезазначених висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення.

Відтак, з наведеного вбачається, що доводи ДПІ, покладені в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень ДПІ, по суті зводяться до того, що позивач придбавав продукцію та послуги/роботи, які не пов'язані із веденням ним господарської діяльності.

При цьому, сторонами не спростовуються та не заперечуються власне самі факти придбання продукції, товарів, робіт, послуг, наявність книги обліку доходів і витрат, угод, первинних документів та податкових накладних, як і не заперечується їх належне ведення та оформлення. ДПІ також не заперечується факт оренди позивачем МАФів (кіосків) та поточну їх експлуатацію у період, що перевірявся.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентується положеннями ст. 177 ПК України (в редакції, що діяла в період, що перевірявся).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (а. 177.2. ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п 177.4. ПК України).

Згідно з п. 138.2. ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1. ПК України витрат операційної діяльності визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з п/п. 138.1.1. ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п/п. 14.1.228. ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 138.4. ПК України, на який міститься посилання у п. 138.1.1 ПК України (щодо визначення операційних витрат), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.6. ПК України, на який міститься посилання у п. 138.1.1 ПК України (щодо визначення операційних витрат), собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

При цьому, відповідно до п. 138.8. ПК України, на який міститься посилання у п. 138.1.1 ПК України (щодо визначення операційних витрат), собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 138.8.1. ПК України визначено склад прямих матеріальних витрат, п/п. 138.8.2. ПК України - склад прямих витрат на оплату праці, а/а. 138.8.5. ПК України - склад загальновиробничих витрат, п. 138.9. ПК України - склад інших прямих витрат, п/п. 138.10.2. ПК України - адміністративні витрати, п/п. 138.10.3. ПК України - витрати на збут, п/п. 138.10.4. інші операційні витрати.

У свою чергу, згідно з п. 138.2. ПК України, на який міститься посилання вище (щодо особливостей формування операційних витрат), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.11. ПК України суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів у зв'язку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, що підтверджують здійснення витрат, установлених цим розділом, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді.

Суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлені у звітному податковому періоді в розрахунку податкового зобов'язання.

Зазначені в цьому пункті витрати, здійснені в минулі звітні роки, відображаються у складі інших витрат, а ті, які здійснені у звітному податковому році, - у складі витрат відповідної групи (собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, загальновиробничих витрат, адміністративних витрат тощо).

Відповідно до п. 140.5. ПК України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Виходячи із наведеного та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються висновки Акту перевірки відносно того, що понесені позивачем витрати не пов'язані з одержанням доходу.

В даному випадку, як під час перевірки, так і під час розгляду справи встановлено, що позивач у своїй господарській діяльності використовує 17 торгівельних точок (ларьків), відносно чого до справи надано копії відповідних договорів оренди.

В цих торгових точках реалізуються продукти харчування, тютюнові вироби та супутні товари, відносно чого також надано копії відповідних ліцензій.

Торгові точки обладнані РРО, що підтверджується довідками про їх реєстрацію. Під час розгляду справи ДПІ не спростовано те, що реєстратори представляють собою фіскальний принтер, який підключається до системного блоку, модему та сканеру штрих-кодів, матеріали щодо чого придбавалися позивачем у ПП «Метод-401» та ТОВ «АТДІ Інжиніринг», а комплекс обладнання встановлювався в торгових точках відносно чого надано також результати фото-фіксації.

При цьому, під час розгляду справи ДПІ не спростовувалось, що з 01.01.2013 р. РРО повинні обладнані програмним забезпеченням для відправлення в електронному вигляді добових фіскальних звітів через модем на сервер МДЗУ, у зв'язку з чим позивачем було придбано модеми DORS 115 (9 штук) та комплекти модернізації (12 штук) - 8 на касовий апарат Датекс ФП3530Т та 4 на Датекс БМ-10, які після цього були опломбовані. Наведені послуги надавалися ТОВ «Флекс».

Відповідно до матеріалів справи в об'єктах торгівлі встановлені грошові скриньки для готівкових коштів в кількості 22 штук, які придбані у ТОВ «Флекс», що не спростовано ДПІ під час розгляду справи.

Слід додати, що під час розгляду справи ДПІ не спростовано також те, що будівельні матеріали, які придбавалися у ТОВ «ВІЯР» були використані у облаштуванні торгових точок, що вбачається з відомостей ресурсів.

З матеріалів справи вбачається, що торгові точки обладнані сигналізацією та кнопкою виклику охорони, що монтувалися ТОВ «Венбест-Охорона» за договорами від 12.02.2013 р., від 08.07.2013 р., 23.09.2013р., 09.10.2013 р. Після встановлення точки підключалися до пульту охорону з приводу надання послуг щодо чого укладено договори від 31.05.2012 р. та додаткові угоди.

При цьому, збір документації відносно роботи торгових точок здійснюється бухгалтером з охоронцем для виконання чого використовуються вищезазначені автомобілі, для заправки яких придбаваються пальне у ТОВ «КЛО-Карта». У свою чергу з метою використання автомобілів придбавалися вищезгадані авто-шини.

З наведеного вбачається очевидний зв'язок придбаних товарів, робіт, послуг з господарською діяльністю позивача та їх використання у власній господарській діяльності позивача. Наведене спростовує викладене в Акті перевірки відносно зворотного.

Щодо власне витрат, слід зазначити, що під час розгляду справи ДПІ не навело нормативно-правового обґрунтування невизнання витрат, пов'язаних із забезпеченням охорони торгових точок, придбанням пально-мастильних матеріалів (у ТОВ «КЛО-Карта») та інших витрат, що відносяться до витрат згідно з п/п. «в» п/п. 138.10.2. ПК України (витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

З боку ДПІ не надано обґрунтувань щодо неналежності окремих із вказаних витрат до «інших витрат, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг» (п/п. «з» п/п. 138.10.3. ПК України).

Відтак, враховуючи підстави на яких ґрунтуються висновки Акту перевірки, а саме: щодо непов'язаності понесених позивачем витрат з одержанням доходу, суд приходить до висновку, що вказані висновки сформовані без врахування всіх обставин, що мали значення для прийняття оскаржуваного рішення, акт перевірки не містить деталізації та класифікації невизнаних витрат по відповідним категоріям витратам, що не підлягають включенню до витрат та не містить у зв'язку з цим посилання на конкретні норми ПК України, а відтак рішення відносно витрат не відповідає критеріям, за якими судом оцінюється рішення суб'єкта владних повноважень, визначеним у п. 3 ч. 3 ст.2 КАС України, що вже само по собі є підставою для висновку про протиправність оскаржуваного рішення.

Відносно донарахуванням ПДВ, слід зазначити, що висновки відносно наведеного зроблені ДПІ знов-таки виходячи з того, що до податкового кредиту включено витрати, не пов'язаних з веденням господарської діяльності, що однак спростовується відповідно до вищенаведених висновків суду. При цьому, ДПІ не наведено прямої норми ПК України, яка містить вказане визначення.

Між тим, проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення ПК України (в редакції на час оформлення операцій та формування податкових вигод), а саме:

- п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п. 198.1. ПК України (щодо операцій, при здійсненні яких виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення сум податкового кредиту), п. 201.1. (щодо видачі п/п та її реквізитів), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку),

а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд приходить до наступних висновків.

Так, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту з ПДВ, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, за наявності первинних документів по спірним операціям, податкових накладних, відповідачем не доведено підстав для незастосування позивачем до спірних операцій вищезгаданих положень ПК України щодо формування податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, ДПІ не доведено підстав для застосування до вказаних операцій положень п. 198.4. ПК України, на положення якого міститься посилання в Акті перевірки та яким передбачено - якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідачем в контексті наведеного не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкового кредиту з ПДВ та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки в цій частині та, відповідно, оскаржуваного рішення з ПДВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості спірних рішень, у зв'язку з чим та виходячи з положень п.1 ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 11 КАС України суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.11.2014 № та № .

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А.Кармазін