Справа № 817/135/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор У.М.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"28" травня 2015 р. Справа № 817/135/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" квітня 2015 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "Прометей-А" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма «Прометей А» задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 07.11.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 463941,00 грн. - основного платежу та 7455,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 07.11.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 223101,00 грн. - основного платежу та 55775,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Присуджено на користь позивача з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з обставинами, встановленими під час перевірки щодо заниження вартості реалізованих частин будівель в порівнянні з розміром звичайних цін на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу, з врахуванням того, що договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20% від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за результатами позапланова виїзної документальної перевірки ТОВ - фірми «Прометей А» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року, посадовими особами ДПІ у м. Рівному складено акт від 23.09.2014 року №647/17-16-22-01/13986304 (т.1 а.с.15-61), яким встановлено порушення ТОВ - фірми «Прометей А»:

- 135.5.11 п.135.5 ст.135, пп.153.2.1, 153.2.3 п.153.2 ст.153, п.44.1 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 463 941 грн., в тому числі за 3 квартал 2011 року у розмірі 249 577,00 грн., за 4 квартал 2011 року у розмірі 184 545,00 грн., за 1 квартал 2012 року у розмірі 29819 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.2001, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 393656,00 грн., в тому числі за липень 2011 року - 98474,00 грн., серпень 2011 року - 72081,00 грн., вересень 2011 року - 34228,00 грн., жовтень 2011 року - 40937,00 грн., листопад 2011 року - 75072 грн., грудень 2011 року - 44465,00 грн., січень 2012 року -28399,00 грн.

На підставі акту від 23.09.2014 року №647/17-16-22-01/13986304 ДПІ у м. Рівному винесено податкові повідомлення - рішення:

- від 07.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 463941,00 грн. основного платежу та 7455,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.1 а.с.62);

- від 07.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 223101,00 грн. основного платежу та 55775,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.1 а.с.63).

За результатами адміністративного оскарження, скарги товариства від 06.01.2015 року №3/10с/17-00-10-04-04/100 залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 07.11.2014 року № та № без змін (т.1 а.с.64).

Суд першої інстанції, перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що їх прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

З приводу висновків ДПІ у м. Рівному про заниження ТОВ - фірмою «Прометей А" доходу, що враховується при визначені об'єкта оподаткування за 3 квартал 2011 року в розмірі 159433,00 грн. судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2011 року між ТОВ - фірмою "Прометей А" (продавець) та ПП ОСОБА_5 (розрахунковий номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця видане виконавчим комітетом Рівненської міськради, дата реєстрації 07.04.2006 року, номер запису 9794), що мешкає в АДРЕСА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу.

За змістом даного договору, ТОВ - фірма «Прометей А» передала у власність ОСОБА_5 належні їй 6/100 часток будівлі цеху по ремонту двигунів та складів та прохідної виробничої бази, позначені в плані літерою «Б-2», яка знаходиться в АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 прийняв у власність вказані 6/100 часток будівлі. У власність покупця переходить частина приміщення №6, 27, 27, 28, 29, 30, 31 загальною площею 102,4 кв.м. (а.с.69-70).

Будівля, 6/100 часток якої відчужується, знаходиться на належній продавцю земельній ділянці площею 30424 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 (державний акт НОМЕР_3), цільове призначення - для завершення та обслуговування виробничої бази з виготовлення кабельної продукції.

В пункті 4 даного договору зазначено, що цей продаж вчинено за 15000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок ( в тому числі ПДВ), які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору і жодних претензій до покупця з приводу розрахунків немає.

Інвентаризаційна вартість відчужуваної частки будівлі, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Рівненське міське БТІ» 07.07.2012 року №30545146 становить 64606,00 грн.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30545146 від 07.07.2011 року реєстраційний номер майна 24832678, тип об'єкта: будівля цеху по ремонту двигунів та складів та прохідної виробничої бази (літ. «Б-2», адреса об'єкта: АДРЕСА_2. За заявкою власника відчужуються приміщення № 6, 27, 27, 28, 29, 30, 31, загальною площею 102,4 кв.м., інвентаризаційною вартістю 64606,00 грн., згідно з проведеним розрахунком складають 6/100 ідеальну частку (т.1 а.с.73).

Також, судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2011 року між ТОВ - фірмою «Прометей А» (продавець) та ПП ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі - продажу, за яким, ТОВ - фірма «Прометей А» передала у власність ОСОБА_5 належні їй 1/100 часток будівлі цеху кабельної продукції, позначеної в плані літерою «А-2», яка знаходиться в АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 прийняв у власність вказану 1/100 частку будівлі. У власність покупця переходить частина приміщення №1 (один) загальною площею 15 кв.м. Будівля 1/100 частка якої відчужується, знаходиться на належній продавцю земельній ділянці площею 30424 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 (державний акт НОМЕР_3), цільове призначення - для завершення та обслуговування виробничої бази з виготовлення кабельної продукції (а.с.74-75).

Пунктом 4 даного договору передбачено, що цей продаж вчинено за 5000,00 (п'ять) гривень 00 копійок (в тому числі ПДВ), які покупець зобов'язати сплатити продавцю повністю шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок, вказаний продавцем на протязі п'яти банківських днів з моменту укладення цього договору.

Інвентаризаційна вартість відчужуваної частки будівлі, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Рівненське міське БТІ» 07.07.2011 року №30545106, становить 13259,00 грн.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30545106 від 07.07.2011р. судом встановлено, що реєстраційний номер майна 1143462, тип об'єкта: будівля цеху кабельної продукції (літ. «А-2»), адреса об'єкта: АДРЕСА_2. За заявою власника відчужується: частина приміщення №1 загальною площею 15,0 кв.м., інвентаризаційною вартістю 13259,00 грн., згідно з проведеним розрахунком складає 1/100 ідеальну частку (т.1 а.с.78).

Податковий орган вважає, що при продажу частини будівлі приватному підприємцю, який відповідно до пп.153.2.3 п.153.2 ст.153 ПК України прирівняний до пов"язаних осіб, застосувало ціни менші за звичайні понад 20 відсотків, що призвело до заниження доходів, що враховуються при визначенні об"єкта оподаткування за 3 квартал 2011 року у розмірі 159 433 грн.

Таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі інформації, отриманої від ТОВ - фірми «Кадет СВС» (лист №19/14 від 11.09.2014 року).

Згідно отриманої відповіді, середня ринкова вартість 1 кв.м. виробничих приміщень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за цінами, що діяли у періоді з 01.07.2011 року по 31.08.2011 року приблизно становить 1500 - 2000 грн.

Суд першої інстанції обгрунтовано не погодився з такими доводами, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 153.2.1 пункту 153.2 ст.153 Податкового кодексу України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Відповідно до Розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України ст. 39 Податкового кодексу України набрала чинності з 01.01.2013 року, а до цього часу застосовувались правила, встановлені в п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п.1.20.1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до п.14.1.71 ст.14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пунктом 1.20.2 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.

При цьому враховуються звичайні, при укладанні угод між непов'язаними особами, надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Пунктом 1.20.6 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що у разі, коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Пунктами 1.20.8 та 1.20.10 статті 1 цього Закону вказано, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом. Аналогічна норма закріплена у п.39.14 ст.39 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, якщо податковий орган не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

З наведених законодавчих положень випливає, що у податкових правовідносинах діє принцип презумпції платника, виходячи з якого встановлено загальне правило про те, що для цілей оподаткування використовується ціна товарів, робіт та послуг, встановлена учасниками господарської операції. Підпункт 153.2.1 пункту 153.2 статі 153 та пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, встановлюючи принципи визначення ціни товарів, робіт, послуг з метою оподаткування є, по суті, засобом регулювання податкових правовідносин, спрямованих на забезпечення безумовного виконання усіма фізичними та юридичними особами обов'язку сплачувати податки, та застосовується податковим органом лише у разі наявності обставин, які свідчать про штучне заниження платником бази оподаткування.

Відповідно до п.39.11 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 07 листопада 2011 року у справі №21-328а11, з'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація надаватися уповноваженим державним органом. Таким чином, будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Разом з тим, відповідно до ст.83 Податкового кодексу України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом, а тому дані, надані ТОВ - фірмою «Кадет СВС» не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Окрім того, є слушним посилання суду першої інстанції на те, що згідно ст.ст.6, 626 Цивільного кодексу України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Подібні вимоги щодо істотних умов договору також встановлено Господарським кодексом України. При укладені договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. На підставі норм Господарського кодексу України, а саме глави 21 "Ціни і ціноутворення у сфері господарювання", суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, які вони визначають самостійно за згодою сторін.

Згідно ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін та її зміна після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором.

Так само, відповідно до ст.6 Закону України "Про ціни та ціноутворення" від 03.12.1990 №507 - ХІІ у народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що вільні ціни встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Аналогічні норми закріплені у Законі України "Про ціни та ціноутворення" від 21.06.2012 року №5007-УІ (із наступними змінами та доповненнями).

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, для визначення "звичайної" ціни закладено основний принцип - порівняння у співставних умовах. Спроба порівняння, як певної дії, була здійснена ревізорами ДПІ у м. Рівному під час перевірки (подання запитів для отримання інформації до суб'єктів господарювання), але таке порівняння зроблено в супереч основного принципу, встановленого чинним законодавством України. Крім того, податковий орган не провів аналіз, як цього вимагає податкове законодавство, не надав та не обґрунтував інформацію, що є необхідною для визначення рівня звичайних цін. Податковим органом не зібрано та не досліджено інформацію про договори з ідентичними (однорідними) послугами, на підставі яких надавалися послуги із реалізації об'єктів нерухомості іншими компаніями України, а також не досліджено об'єктивні умови, які могли вплинути на ціну надання таких послуг.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про необґрунтованість посилання контролюючого органу про заниження ТОВ - фірмою "Прометей А» доходу, що враховується при визначені об'єкта оподаткування за 3 квартал 2011 року у розмірі 159433,00 грн.

Так само, є безпідставним твердження відповідача, що ТОВ «Прометей А» зобов'язане було провести експертну оцінку вартості основних засобів, оскільки відповідно до пп.14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність Україні» встановлює випадки проведення оцінки майна.

Зокрема, стаття 7 даного Закону передбачає, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

З огляду на вищевикладене є вірними висновки суду першої інстанції, що позивач не зобов'язаний був проводити оцінку частини будівлі цеху по ремонту двигунів та складів та прохідної виробничої бази, а також частини будівлі цеху кабельної продукції.

Окрім того, згідно оборотно-сальдової відомості за липень 2011 року залишкова вартість частини будівлі цеху по ремонту двигунів та складів, площею 102,4 кв.м. на дату продажу складала 2233,41 грн., однак продаж цієї частини будівлі здійснено за 12500,00 грн. (без ПДВ).

Згідно оборотно-сальдової відомості за серпень 2011 року залишкова вартість частини приміщення цеху кабельної продукції на дату продажу складала 2223,35 грн., а продаж цієї частини будівлі здійснено за 4166,67 грн. (без ПДВ).

Отже, посилання контролюючого органу на те, що такі операції є збитковими, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції.

З приводу висновків ДПІ у м. Рівному органу про завищення ТОВ - фірмою «Прометей А» витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по взаємовідносинах з ТОВ "Гал-Кат" на загальну суму 1870046,00 грн. в тому числі за ІІІ квартал 2011 року - 925683,00 грн., за ІV квартал 2011 року - 802370,00 грн., за 1 квартал 2012 року - 141993,00 грн. та висновків податкового органу про завищення податкового кредиту на загальну суму 374009,00 грн., в тому числі за липень 2011 року - 80675,00 грн., серпень 2011 року - 70233,00 грн., вересень 2011 року - 34228,00 грн., жовтень 2011 року - 40937,00 грн., листопад 2011 року - 119537,00 грн., січень 2012 року - 28399,00 грн., то судом першої інстанції встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ - фірма «Прометей А» зареєстроване, як юридична особа, розпорядженням міського голови 19.06.1992 року за №661- р. Товариство перебуває на обліку в органах державної податкової служби 19.10.1999 року за №040/0964.

У періоді за який проводилася перевірка, позивач є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 26.06.2002 року №24927569, виданого ДПІ у м. Рівне, індивідуальний податковий номер - 68 (т. 1 а.с.11-14).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів ДПІ у м. Рівному, судом першої інстанції при розгляді справи з'ясовувалися обставини щодо реального здійснення господарських операцій з ТзОВ «Гал-Кат», за якими позивачем сформовані валові витрати та податковий кредит, належного оформлення первинних документів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2010 року між ТОВ «Гал-Кат» (Продавець) та ТОВ - фірма «Прометей-А» (Покупець) укладено договір купівлі - продажу №ДГ-50, згідно якого ТОВ «Гал-Кат» зобов'язалося продати Товариству наступні товари: катанка мідна освітлена діаметром 8 мм. (КМО 8), дріт мідний м'який (ДММ) різних діаметрів, струмопровідна мідна жила (СМЖ) різних діаметрів, дріт мідний твердий (ДМТ) різних діаметрів, пластикат ПВХ. Товариство зобов'язалося прийняти та оплатити такі товари.

Згідно п.3.1 Договору поставка товару здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту поступлення коштів на поточний рахунок. Місце поставки товару є склад Продавця у м. Львові. Доставка товару здійснюється Покупцем. (п.3.2 Договору).

На виконання вищевказаного договору ТОВ «Гал-Кат» передало, а ТОВ «Прометей А» отримало та оплатило товарно-матеріальні цінності на загальну суму 2244055,7 грн. (в т.ч. ПДВ 374009,28 грн.).

За вказаними господарськими операціями ТОВ «Гал-Кат» для ТОВ «Прометей А» були виписані видаткові накладні: №РН-2107.7 від 21.07.2011 року, №РН-2608.5 від 26.08.2011 року, №РП-3009.9 від 30.09.2011 року, №РВ-1510.3 від 15.10.2011 року, РН-1811.2 від 18.11.2011 року, РН-2511.13 від 25.11.2011 року, РП-1901.1 від 19.01.2012 року та податкові накладні №91 від 08.07.2011 року, №115 від 12.07.2011 року, №134 від 13.07.2011 року, №197 від 18.07.2011 року, №209 від 19.07.2011 року, №243 від 21.07.2011 року, №355 від 29.07.2011 року, №23 від 02.08.2011 року, №34 від 03.08.2011 року, №71 від 05.08.2011 року, №142 від 12.08.2011 року, №219 від 26.08.2011 року, №220 від 26.08.2011 року, №111 від 15.09.2011 року, №123 від 19.09.2011 року, №130 від 20.09.2011 року, №108 від 15.10.2011 року, №107 від 15.10.2011 року, №34 від 01.11.2011 року, №45 від 03.11.2011 року, №170 від 18.11.2011 року, №237 від 25.11.2011 року, №19 від 16.01.2012 року, №28 від 18.01.2012 року, №30 від 19.01.2012 року (т.1 а.с.82-92, 98-120), які відображено позивачем в реєстрі отриманих податкових накладних.

Саме на підставі вказаних податкових накладних позивачем сформовано валові витрати за ІІІ квартал 2011 року в розмірі 925 683,00 грн., за ІV квартал 2011 року в розмірі 802370,00 грн., за І квартал 2012 року у розмірі 141993,00 грн. та податковий кредит за липень 2011 року - 80675,00 грн., серпень 2011 року - 70233,00 грн., вересень 2011 року - 34228,00 грн., жовтень 2011 року - 40937,00 грн., листопад 2011 року - 119537,00 грн., січень 2012 року - 28399,00 грн.

Факт розрахунків з ТОВ «Гал-Кат» підтверджується банківськими виписками, копії яких приєднано до справи.

В бухгалтерському обліку взаємовідносини позивача з ТОВ «Гал-Кат» відображені наступними проводками: Дт 201 Кт 631 , Дт 641 Кт 631.

Придбаний у ТОВ «Гал-Кат» товар приймався на складі ТОВ «Гал-Кат» матеріально-відповідальною особою та оприбутковувався на складі позивача і передавався на виробництво для випуску емальпроводу, кабельно-провідникової продукції та мідного дроту, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201, накладними на внутрішнє переміщення, матеріальними звітами, видатковими та податковими накладними.

Судом встановлено, що товар доставлявся транспортом позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.93-97).

Згідно п.4.1, 4.2 вищевказаного Договору сторони передбачили, що товар постачається з тарою - барабани стальні, піддони металеві, картонні коробки. Тара (барабани стальні, піддони металеві) є зворотною і підлягає поверненню покупцем за його рахунок в 30-денний строк з моменту приймання партії товару.

Дослідженими в судовому засіданні товарно-транспортними накладними підтверджується факт повернення тари.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов обгрунтованих висновків про те, що господарські операції між позивачем та контрагентом по придбанню ТМЦ відбулися, що підтверджується фактичними обставинами по справі, і тому у позивача були всі правові підстави віднести ці суми до валових витрат та до податкового кредиту.

Наявність належним чином оформлених первинних документів та відображення сум по вказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліках не заперечується і податковим органом.

Не спростовують фактичність здійснення господарської операції і посилання відповідача на акт ДПІ у Залізничному районі м. Львова Львівської області ДПС від 17.06.2013 року №2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат») з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 22.05.2013 року, як на доказ відсутності реального здійснення господарських операцій по придбанню позивачем товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Гал-Кат», виходячи з наступного.

В даному акті податковий орган покликається на постанову господарського суду Львівської області від 21.03.2013 року №914/571/13-г, в якій зазначено, що відповідно до копії довідки Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 20.11.2012 року за №11994 документи по діяльності боржника за період 2011 - перша половина 2012 років згідно переліку визначеного в довідці, викрадено.

У зв'язку з відсутністю у ТОВ «Синор» (ТОВ «Гал-Кат») первинних документів фінансово-господарської діяльності, ДПІ у Залізничному районі м. Львова Львівської області ДПС встановлено порушення порядку ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на прибуток за період з 1 кв.2011 року по 22.05.2013 року на 4004 839,00 грн. та до заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2011 року по 22.05.2013 року на 61 980 930,00 грн.

З огляду на вищевикладене, ДПІ у м. Рівному вважає, що реальність вчинення господарських операцій між ТОВ - фірмою «Прометей-А» та ТОВ «Гал-Кат» (ТОВ «Синор») відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у ТОВ - фірми «Прометей-А» не було підстав для податкового обліку вказаної операції.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області та зобов'язано ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області виключити з електронної бази даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» висновки, викладені в акті від 11.09.2013 року №537/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Синор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 22.05.2013 року» та в акті від 17.06.2013 року №2905/22-10/33361757 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Синор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 22.05.2013 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що під час перевірок посадовими особами податкового органу не було враховано надані позивачем первинні документи (відновлені після крадіжки), які містили відомості про господарські операції та підтверджували їх здійснення.

Також Львівський окружний адміністративний суд зазначив, що придбані послуги та товар відображені позивачем у бухгалтерському обліку та використані у власній господарській діяльності - реалізовані іншим суб'єктам господарської діяльності та відображені в податкових зобов'язаннях.

На час здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали свідоцтва платників ПДВ.

Крім того, суд врахував роздруківки руху грошових коштів по рахунках позивача, з вказівкою призначення платежу, дати, номеру платіжного доручення, коду ЄДРПОУ та назви контрагентів за період з 01 січня 2011 року по 26 листопада 2012 року, отримані згідно рішення суду про розкриття банківської таємниці.

Отже, посилання податкового органу на зазначений акт перевірки є безпідставним, оскільки ним не спростовується реальності вчинення господарської операції позивача з контрагентом ТОВ «Гал-Кат».

Окрім того, є слушним посилання суду першої інстанції, що можливі порушення контрагентом ТОВ «Гал-Кат» правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Європейського Суду з прав людини (рішенні від 22.01.2009 року по справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03).

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" квітня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" травня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма "Прометей-А" вул.Д.Галицького,25-А,м.Рівне,33028

3- відповідачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,