Справа № 804/20231/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
09 грудня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про :
Відповідач у судове засідання теж не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується факсограмою, яка міститься в матеріалах справи, будь - яких клопотань, заяв до суду не надав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 у судове засідання теж не з'явилася, на її адресу судом надіслана судова повістка про виклик у судове засідання, однак до суду повернувся поштовий конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, особа вважається такою, що повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату,час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент реєстрації декларації), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.
Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Частина 6 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає, що інспекції державного архітектурно - будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог.
За правилами пунктів 17 - 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі по тексту - Порядок), реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Декларація приймається в дозвільному центрі за місцезнаходженням об'єкта.
Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.
Замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1.
У разі подання декларації до дозвільного центру він передає її Інспекції не пізніше наступного робочого дня.
Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, а другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала.
Замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.
Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку, інспекція перевіряє протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію.
У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що стали підставою для повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до Інспекції для реєстрації декларації.
З наведених норм чинного законодавства вбачається, що об'єкти будівництва I - III категорій складності приймаються в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації; реєстрація вказаної декларації є обов'язком інспекцій державного архітектурно - будівельного контролю, а відмова у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації можлива лише у разі її подання чи оформлення з порушенням встановлених вимог.
Отже, як передбачено Порядком, Інспекція, при прийнятті рішення про реєстрацію декларації керується лише даними, що зазначені у декларації та наданих документах, та проводить перевірку правильності заповнення декларації.
За змістом п. 19 вищезазначеного Порядку та ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» саме замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації.
Дослідивши надану відповідачем копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, подану до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області ОСОБА_3, суд встановив, що вона оформлена за формою, затвердженою Порядком, та подана до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області за місцезнаходженням об'єкта, тобто, підстав для відмови у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації на момент її подання у відповідача не було.
Як зазначив відповідач в своїх поясненнях копія декларації, яка наявна в матеріалах справи, не відповідає оригіналу, наявному в Інспекції, а саме: різняться пункти 9 та 10 декларації, в яких міститься інформація щодо проектної документації та інформації про дозвільні документи.
В п. 10 декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Інформація про дозвільні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, інші документи у разі їх наявності) вказано, що Дозвіл на виконання будівельних робіт наданий Інспекцією Державного архітектурно - будівельного контролю управління містобудування та архітектури Дніпропетровської міської ради від 21.08.2007 № 10.
Відповідно до п. 29 Порядку, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.
До суду надійшла відповідь Головного архітектурно - планувального управління Дніпропетровської міської ради від 04.02.2015 (вх. № 7487/15), в якій зазначено, що до 12.03.2011 рішення про забудову приватних домоволодінь приймалися відповідними районними у місті радами, що було регламентовано рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 № 18/15.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2014, зобов'язано Жовтневу районну у місті Дніпропетровську раду надати суду копію будівельного паспорту № 7 від 11.07.2007. На вказану ухвалу суду Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради надав відповідь, в якій зазначено, що надати інформацію із порушеного в ухвалі суду питання вказаний орган не має можливості, у зв'язку з тим, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 №18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад їх виконавчих органів» не визначенні повноваження районних у місті рад щодо порушеного питання.
Крім того, позивач зазначає, що третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 здійснено будівництво із порушенням його прав, а саме: в порушення п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 висота огорожі повинна бути не більше ніж 2 м, але фактично побудована огорожа має висоту близько 3 метрів, тобто збудована з порушенням законодавства.
Позивачем наданий до суду висновок експерта, за результатами технічного обстеження домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2, складений експертом Ватуліною Л.Є. на замовленням ОСОБА_2 На сторінці 2 вказаного висновку зазначено, що «паркан між ділянкою замовника та ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 побудовано сумісно у 2013 році і належить: 1/2 частини - ОСОБА_2 та 1/2 частини - ОСОБА_3 Конструкція паркану являє собою цегляну стіну, висоту 3,03 м.». Відтак, паркан, конструкція якого побудована із порушенням п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011, та, як зазначає позивачка, прав останньої , перебуває в спільній сумісній власності позивачки з третьою особою - ОСОБА_3.
Разом з тим, суд зазначає, що експертний висновок, наданий позивачкою, судом не приймається в якості доказу, оскільки він не відповідає критеріям належності та допустимості доказів в адміністративному процесі (ст. 70 КАС України), з огляду на наступне.
Згідно висновку експерта, поданого позивачкою, задекларованою метою експертного обстеження є одержання об'єктивної й вичерпної інформації про відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам будівель та споруд домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1.
Суд відзначає про те, що неможливо було досягнути поставленої експертом мети без безпосереднього здійснення обстеження споруд, розташованих на сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_1, без перебування на вказаній земельній ділянці. Із самого висновку експерта вбачається, що таке обстеження здійснено із земельної ділянки ОСОБА_2, що на думку суду, нівелює та унеможливлює об'єктивність проведеного дослідження.
Разом з тим, у вказаному висновку, наданому позивачем зазначено, що «при виконанні будівельних робіт із реконструкції домоволодіння, АДРЕСА_1 було побудовано сарай (літера Е) та прибудову (літера А4-1) впритул до паркану. Впритул (літера А4-1) розташовано гараж та котельню» ( стор. 3 означеного висновку).
З тих же причин є незрозумілим, яким чином експерту вдалося встановити, що на території огородженої земельної ділянки, за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 збудовано саме котельню без обстеження самого приміщення літера А4-1 третьої особи, та обстеження самого домоволодіння № 3, оскільки висновок, складений за результатами технічного обстеження домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2.
Що стосується порушення положень ДБН 360-92 «Планування і забудови міських і сільських поселень», а саме: абз. п. 3.25 зазначених норм, яким визначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., суд зазначає наступне.
Дане положення містить критерій для відстані між будівлями, в той же час, у примітці 1 до таблиці 3.2 а (яка визначає відстань між будівлями) вказано, що господарські будівлі і гаражі сусідніх ділянок допускається об'єднувати.
Непорушність права власності гарантована ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України.
Відповідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, не доведеними належними доказами, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню судом.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова