Справа № 816/1519/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. ПолтаваСправа №816/1519/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лисака С.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Яковенка Г.М.,

представників відповідача Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області: Литвишко М.К., Срібної Є.С.,

представника відповідача Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області: Литвишко М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області про зобов`язання повторно розглянути заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 42/).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона позбавлена можливості зареєструвати місце проживання її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батьків, оскільки відсутня згода на реєстрацію місця проживання батька дитини, який на даний час проживає у Автономній Республіці Крим та зв`язок з ним втрачено.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов з урахуванням уточнень.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїх письмових запереченнях відповідач Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зазначав, що співробітники Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області відмовили гр. ОСОБА_1 у реєстрації її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 на підставі розділу 2 пункту 2.3 наказу МВС України від 22 грудня 2012 року №1077, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, де чітко вказується, що при проживанні батьків за різними адресами, для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків. Оскільки письмова згода батька дитини на реєстрацію її місця проживання у позивача відсутня, Миргородським міським відділом міграційної служби України в Полтавській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області із заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.40/.

Листом від 25 квітня 2015 року №36-2052 начальником Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області повідомлено позивачу, що при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка адресно-довідкового підрозділу територіального ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним /а.с. 39/.

Однак, позивач не погодилася із зазначеною відмовою, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-ІV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно статті 11 наведеного Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №405/2011 затверджене Положення про Державну міграційну службу України, відповідно до якого Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

У відповідності до підпункту 20 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Згідно пункту 20 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Згідно статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає:

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються:

документ, що посвідчує особу законного представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

У даному випадку позивач звернулася до Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області із заявою про реєстрацію свого місця проживання та місця проживання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як її законний представник.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Відповідно до частини першої статті 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , батько дитини - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 /а.с. 11/.

Судом встановлено, що на момент подання позивачем заяви про реєстрацію місця проживання у ОСОБА_1 була відсутня згода батька дитини на реєстрацію місця проживання та довідка з адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Разом з тим суд зазначає про наступне.

У судовому засіданні позивач пояснила, що не має згоди батька дитини ОСОБА_3 , оскільки останній постійно проживає на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. У зв`язку із зазначеним унеможливлюється також надання довідки адресно-довідкового підрозділу територіального ДМС України за місцем проживання ОСОБА_3 про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Крім того, позивач наголошувала, що ОСОБА_3 не заперечує проти тимчасового виїзду дитини разом з матір`ю за кордон, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією наданого ним дозволу /а.с. 15/.

Також, у матеріалах справи наявна копія судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2014 року, зі змісту якого судом встановлено, що ОСОБА_3 , уродженця смт Нижньогірський, Нижньогірського району, Автономної Республіки Крим, зобов`язано сплачувати ОСОБА_1 для утримання дочки ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого державною для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 12/.

Тобто, зазначеним судовим рішенням підтверджено, що малолітня ОСОБА_2 разом з батьком не проживає, оскільки на користь матері ОСОБА_1 стягуються аліменти для утримання доньки.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Діти повинні бути об`єктом особливого нагляду і допомоги.

Основним правовим принципом захисту дітей є рівність прав усіх дітей. У статті 1 Декларації прав дитини 1959 року ООН проголосила, що перелічені в Декларації права повинні визнаватися за усіма дітьми, без будь-яких винятків та обмежень.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При цьому, суд зазначає, що особливістю прав дитини є необхідність спеціального захисту цих прав, щоб були забезпечені можливості та сприятливі умови щодо вільного і повноцінного розвитку дітей.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 155 Цивільного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому суд зазначає, що відсутність згоди батька малолітньої дитини ОСОБА_3 на реєстрацію її місця проживання за місцем реєстрації матері та відсутність довідки адресно-довідкового підрозділу територіального ДМС, що розташований на окупованій території АР Крим, порушує права дитини визначені Конституцією України.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на встановлені у ході судового розгляду справи обставини та з метою належного захисту порушених прав малолітнього ОСОБА_2 суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 квітня 2015 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_2 з урахуванням висновків мотивувальної частини постанови суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Миргородського міського відділу міграційної служби України в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати Миргородський міський відділ міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 квітня 2015 року про реєстрацію місця проживання з урахуванням висновків мотивувальної частини постанови суду у справі №816/1519/15.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 73,08 грн /сімдесят три гривні вісім копійок/.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надміру сплачену суму судового збору у розмірі 00,72 грн /00 гривень сімдесят дві копійки/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова