Справа № 826/3026/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року № 826/3026/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Тамбулатова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році
про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про визнання протиправним та скасування рішення Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році від 16 грудня 2014 року, яким було відмовлено у підтвердженні статусу евакуйованого у 1986 році із зони відчуження ОСОБА_1 та визнано недійсною довідку №23989 від 14 липня 1993 року про евакуацію з м. Прип'ять.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, навчаючись в Кіровоградському інституті сільського господарства з 1985 року, на травневі свята приїхала до батьків у місто Прип'ять, де перебувала до евакуації 27.04.1986. У зв'язку з чим, на думку ОСОБА_1, відсутні сумніви щодо евакуації позивача із зони відчуження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначив, що оскільки у ході розгляду матеріалів справи позивача комісією було встановлено відсутність факту проживання у м. Прип'ять на момент аварії, підстави для підтвердження статусу ОСОБА_1 як особи, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році, відсутні.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позову, зважає на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу 06 грудня 2001 року було видано посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження, серії НОМЕР_1 на підставі, зокрема, довідки Державної адміністрації Київської області №23989 від 14.07.1993 про те, що ОСОБА_1 фактично проживала і була прописана в м. Прип'ять та евакуйована у встановленому порядку 27.04.1986.

На адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області Управлінням Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області направлено лист від 26.07.2013 року №9042/03, в якому висловлено прохання провести перевірку достовірності видачі довідки про евакуацію від 14.07.1993 року №23989.

Листом від 22.10.2014 року №05-59-2330 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повідомив Управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області та ОСОБА_1 про те, що питання визначення позивачу статусу евакуйованої із зони відчуження буде винесено на розгляд Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році.

На адресу позивача Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації направлено лист від 30.12.2014 №05-59-2908 з витягом з протоколу №176 від 16.12.2014 засідання Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, в якому зафіксовано, що на підставі додатково представлених документів не підтверджено статус евакуйованої у 1986 році із зони відчуження ОСОБА_1. В обґрунтування такого рішення зазначено, що не підтверджено у безумовному порядку факт проживання на момент аварії у 1986 році та евакуацію з м. Прип'ять. У зв'язку з чим вирішено визнати недійсною довідку №23989 від 14.07.1993 (додаток №3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМ України від 20.01.1997 №51) про евакуацію із м. Прип'ять.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон).

Відповідно до статті 9 Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Згідно з пунктом 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі по тексту - Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Зі змісту пункту 10 Порядку №51 випливає, що посвідчення видаються, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки № 3 або № 4).

Аналіз положень додатку № 3 до Порядку №51 в контексті наведених вище норм дає підстави для висновку, що основними умовами для визнання особи такою, яка була евакуйована із зони відчуження, є її постійне проживання та прописка у відповідному населеному пункті, з якого здійснювалася евакуація.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими в пункті 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992р. №501, який діяв на момент видачі ОСОБА_1 посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження серії НОМЕР_1, відповідно до яких потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у ході перевірки відомостей щодо підтвердження статусу позивача як особи, евакуйованої із зони відчуження, відповідачем було направлено запит від 22.10.2013 року №04-59-2138 до Кіровоградського інституту сільськогосподарського машинобудування про надання інформації про період проживання ОСОБА_1 в гуртожитку під час її навчання.

З матеріалів справи вбачається, що Кіровоградським національним технічним університетом 20.11.2013 року було видано довідку №846, в якій зазначено, що позивач у період з 20.09.1985 року по 29.06.1990 року була зареєстрована та проживала в гуртожитку Кіровоградського національного технічного університету за адресою: АДРЕСА_1. Аналогічна інформація зазначена і в довідці Кіровоградського національного технічного університету від 14.08.2013 року №809.

Відповідно до пункту 5 затвердженого розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 05.11.1998 року №594 Положення про Комісію Київської облдержадміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році (далі по тексту - Положення №594) Комісія має право запитувати від райдержадміністрацій, міськвиконкомів, підприємств, установ і організацій необхідну інформацію і документи, які б сприяли прийняттю об'єктивних рішень.

Наведене свідчить, що у період з 20.09.1985 року по 29.06.1990 року позивач постійно проживав за межами міста Прип'ять - в гуртожитку Кіровоградського національного технічного університету, що, на думку суду, свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про відсутність підстав для підтвердження ОСОБА_1 статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що остання була евакуйована з міста Прип'ять 27.04.1986 року, так як приїздила до батьків і на момент аварії перебувала у зоні відчуження, судом не ставляться під сумнів. Разом з тим, як вже було наголошено вище, підставою визнання особи такою, що була евакуйована із зони відчуження, є сукупність таких умов: постійне проживання та прописка у відповідному населеному пункті, з якого здійснювалася евакуація.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, довідок Кіровоградського національного технічного університету №846 від 20.11.2013 року та від 14.08.2013 року №809 постійним місцем проживання ОСОБА_1 у період з 20.09.1985 року по 29.06.1990 року було місто Кіровоград, тобто населений пункту, з якого евакуація не здійснювалася.

Тимчасове перебування позивача у місті Прип'яті у період з 25.04.1986 року по 27.04.1986 року, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_6 від 18.03.2015 року, а також відомостями, зазначеними ОСОБА_1 у позовній заяві і в судовому засіданні, не наділяє особу правом на отримання статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, оскільки відсутня обов'язкова умова для надання такого статусу - постійне місце проживання.

Відповідно до пункту 4 Положення №594 Комісія в межах своїх повноважень приймає рішення, зокрема, про визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, про відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або евакуйованого з зони відчуження в 1986 році, про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або евакуйованого з зони відчуження в 1986 році.

Тобто, наявність повноважень щодо підтвердження статусу евакуйованого з зони відчуження в 1986 року свідчить про наявність у відповідача права на прийняття рішення про непідтвердження такого статусу у зв'язку з виявленням фактів, що такий статус заперечують.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, від 16 грудня 2014 року №176.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи порушень відповідачем вимог законодавства не виявлено, як і законних підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст.69, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про визнання протиправним та скасування рішення від 16 грудня 2014 року відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська