Справа № 815/3872/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3872/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н.В.,

при секретарі - Курмановій І.І.,

за участі: представник відповідача - Мальцев Д.В. (довіреність від 03.12.2014 р.),

представник прокуратури - Стаценко В.М. (посвідчення від 30.05.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю Прокуратури Одеської області, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю Прокуратури Одеської області, в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету Товариством з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» мита у сумі 3132391,40 грн. та податку на додану вартість у сумі 6554225,97 грн., які було зараховано до бюджету, у загальній сумі 9686617,37 грн., стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» надмірно сплачені до бюджету мито у сумі 3132391,40 грн. та податок на додану вартість у сумі 6554225,97 грн., які було зараховано до бюджету, у загальній сумі 9686617,37 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року вказаний позов залишений без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник відповідача та представник прокуратури заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно судом неодноразово, проте судова кореспонденція, яка направлялась на адресу ТОВ «Еві Текс», вказану в заявленому адміністративному позові та ЄДРПОУ повернута на адресу суду з відміткою відповідальної особи відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи представник позивача повідомлений за вказаним ним в апеляційній скарзі номером телефону, що підтверджується складеною секретарем судового засідання телефонограмою.

Згідно ч. 4 ст. 33 КАС України, судова кореспонденція надсилається юридичним особам - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За приписами ч. 11 ст. 35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, вважається, що воно вручене належним чином.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи викладене, з огляду на положення ч. 11 ст. 35 КАС України, колегія суддів вважає, що представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у зв'язку з чим, згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 12.06.2012 року між ТОВ «Еві Текс» (Покупець) та компанією «CORTDALE ENTERPRISES S. А.» (Продавець) було укладено контракт № ЕСЕ-1, згідно п.1.1 якого Продавець зобов'язується поставляти, а Покупець приймати й оплачувати Товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів. Валюта Контракту згідно п. 2.3 - долари США, валюта платежу згідно п. 3.2 - долари США або євро. Продавець здійснює поставку товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах, при тлумаченні термінів зазначеного контракту має чинність документ Інкотермс 2000 року і Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товару 1980 року. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF, СРТ (у редакції ІNCOTERMS-2000) - згідно п. п. 4.2, 4.3 контракту (т.1 а.с.151-154).

В специфікації від 12.06.2012 року до Контракту № ЕСЕ-1 від 12.06.2012 року, визначений перелік товарів, які поставлялись згідно цього Контракту із зазначенням їх кодів УКТЗЕД (т.1 а.с.155-157).

На виконання умов зазначеного контракту компанією «CORTDALE ENTERPRISES S.А.» поставлено TOB «Еві Текс» товар згідно інвойсів для кожної партії товарів (т.1 а.с.10-198).

ТОВ «Еві Текс» підготовлені та подані до Південної митниці митні декларації, відповідно до яких задекларовані товари, поставлені йому згідно вищезазначених інвойсів (т.1 а.с.10-149).

Фактурна вартість товарів згідно інвойсів зазначена у митних деклараціях (графи 22, 42) та складає 9336255,69 грн. Митна вартість товарів в цих деклараціях зазначена згідно 6 (резервного) методу визначення митної вартості та склала 38974994, 28 грн.

За результатом здійснення контролю правильності визначення митної вартості вищезазначеного товару Південною митницею визнано заявлену декларантом митну вартість та вказаний товар випущено для вільного обігу на митній території України, після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів.

25.01.2013 року ТОВ «Еві Текс» звернулось до Південної митниці із заявою (вихід. № 25-01/8) про повернення надмірно сплаченого мита та ПДВ у загальній сумі 9686617,37 грн., в якій заявником зазначено, що ТОВ «Еві Текс» до Південної митниці були підготовлені та подані вантажні митні декларації, ціна товару яких була підтверджена контрактами та інвойсами до них, однак мито та податок на додану вартість були сплачені з митної вартості, визначеної за шостим методом визначення митної вартості, яка документально не підтверджується, а не з митної вартості, визначеної за першим методом. В результаті чого ТОВ «Еві Текс» було надмірно сплачено ввізне мито та ПДВ на загальну суму 9686617,37 грн., які набули статусу надмірно сплачених коштів. З урахуванням викладеного, позивач просив повернути надмірно сплачене ввізне мито та ПДВ на загальну суму 9686617, 37 грн. згідно митних декларацій форм МД-2, документів, що підтверджують суму надмірно сплаченого мита та ПДВ, а саме контрактів, додаткових угод до контрактів, інвойсів, розрахунку надмірно сплачених платежів, які додаються (т.1 а.с.162).

За результатами розгляду заяви позивача Південною митницею на адресу керівника ТОВ «Еві Текс» направлено лист від 05.02.2013 року № 11/4.2-8/1692 (т.1 а.с.240), в якому зазначено, що декларантом ТОВ «Еві Текс» за митними деклараціями, перелік який наведений у додатках до листа, було самостійно заявлено до митного оформлення товари за митною вартістю, визначеною декларантом шляхом подання декларації митної вартості за формою ДМВ 2-3 (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) та ДМВ 2-6 (резервний метод).

Разом з цим, у вказаному листі Митницею зазначено, що за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості Південною митницею прийнято рішення про можливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, та здійснено митне оформлення за наданими ВМД.

Також, як вбачається з вказаної відповіді, Південна митниця з метою об'єктивного опрацювання листів ТОВ «Еві Текс» просила позивача надати на адресу Південної митниці належним чином завірені копії карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішень про визначення митної вартості за поданими митними деклараціями, проте, запитувані документи позивачем митному органу надані не були.

Не погодившись з діями відповідача щодо не повернення надмірно сплаченого мита та ПДВ позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову, оскільки митним органом при проведенні митного оформлення товару за наданими ТОВ «Еві Текс» ВМД не приймалось ні рішення про відмову в митному оформленні товару, ні рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також не складалось карток відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та не витребовувалися додаткові документи у ТОВ «Еві Текс», а посадовими особами Південної митниці було здійснено контроль за правильністю визначення скорегованої позивачем митної вартості товару та встановлено, що рівень митної вартості товарів відповідає заявленому, тому митним органом було здійснено митне оформлення товару за ВМД на рівні митної вартості, заявленої декларантом.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митним органом на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вноситься, зокрема, митна вартість товарів та метод її визначення.

Згідно із положеннями ст.ст. 49, 51, 52 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із положеннями ст.ст. 54, 55 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі, декларант може провести консультації з митним органом, які на вимогу декларанта проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, за результатом розгляду яких митний орган виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 розділу І «Загальні положення» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару (тобто, графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що митне оформлення товарів здійснюється митним органом на підставі митної декларації, до якої декларантом вноситься, зокрема, митна вартість товару, метод її визначення. Заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом самостійно, а також за результатами консультацій з митним органом шляхом корегування митної вартості з понесенням додаткових витрат, пов'язані з цим коригуванням.

При цьому, корегування митної вартості товару митним органом здійснюється у письмовому вигляді із зазначенням підстав такого коригування, про що оформлюється відповідне рішення.

Тобто, із системного аналізу вказаних статей Митного кодексу України вбачається, що у правовідносинах між митницею та декларантом право останнього є порушеним у випадку відмови митниці в митному оформленні товару за ціною, вказаною позивачем, та самостійного визначення митної вартості товару.

При цьому, рішення митниці про відмову в митному оформленні товару здійснюється в письмовій формі. У випадку відсутності письмового рішення митниці про відмову в митному оформленні товару та добровільного внесення позивачем даних до ВМД заявник не може посилатися на порушення свого права, оскільки оскарження дій відповідача з мотивів, які ґрунтуються на припущенні про можливість порушення права, є безпідставним.

Позивач не заперечує факт самостійного визначення в спірних деклараціях числового значення митної вартості товару, методу визначення митної вартості, проте зазначає, що такі дії були обумовлені вимогою митного органу здійснити визначення митної вартості у таких розмірах.

Однак, викладені позивачем обставини щодо визначення ним митної вартості імпортованого товару за вимогою митного органу не підтверджуються належними доказами у справі.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, будь-яких письмових доказів з цього приводу сторонами не надано, митні декларації подана позивачем самостійно, будь-яких даних про проведення консультацій з митним органом щодо митної вартості товару не має, будь-яких рішень митного органу щодо коригування митної вартості та відмови у прийнятті спірних митних декларацій Південною митницею у зв'язку з необґрунтованим визначенням позивачем митної вартості товару не складалось.

Тобто, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Південна митниця, за представленою позивачем до оформлення митною декларацією, не приймала, ані рішення про відмову в митному оформленні товару у зв'язку з необґрунтованим визначенням позивачем митної вартості товару, ані рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також не складала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України у зв'язку з необґрунтованим визначенням позивачем митної вартості товару, а тому доводи позивача про наявність факту надмірної сплати митних платежів за вказаною митною декларацією є безпідставними.

Крім того, як вірно наголошено судом першої інстанції, позивачем не оскаржені дії митного органу, вчинені під час здійснення розмитнення товарів за спірною митною деклараціє, як під час розмитнення, так і при зверненні до суду з позовом щодо стягнення коштів з Державного бюджету України.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано наголошено, що відповідно до положень ст. 50, п. 8 ст. 264, ст. 295 Митного кодексу України відомості про митну вартість товару використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. При цьому, митні платежі нараховуються декларантом самостійно.

З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом та така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем самостійно визначена митна вартість товару ввезеного на територію України, розраховані митні платежі та сплачені до бюджету, що зафіксовано в митних деклараціях, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України зазначені грошові зобов'язання є узгодженими та оскарженню не підлягають.

Крім того, відповідно до положень п.п. 6.1, 7.1, 7.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого 30.05.2012 року наказом Міністерства фінансів України № 631, відомості зазначені у митній декларації можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана декларантом до моменту завершення митного оформлення цієї декларації.

У всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови, в якій зазначається причина відмови, наводяться вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Сторонами не заперечується факт того, що митним органом не приймалось рішення щодо відмови в прийнятті митної декларації представленої позивачем у зв'язку з необґрунтованим визначенням останнім митної вартості товару, усна відмова в прийнятті декларацій взагалі не передбачена законодавством, надана до митного органу декларація була заповнена самостійно позивачем та відповідач не міг вносити зміни до неї, зокрема, щодо митної вартості товару, методу її визначення, коригування, тощо, будь-яких підстав для відмови у митному оформленні товарів за митною декларацією наданою ТОВ «Еві Текс» у митного органу не було.

Також, колегія суддів зазначає, що за правилами частин 1, 5 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема, має право у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

З наведеного вбачається, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товару, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку, відносяться до виключної компетенції митних органів. Суди не вправі підміняти митний орган та визначати метод обчислення митної вартості, а так само приймати рішення щодо стягнення з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ або ввізного мита, фактично визначаючи, при цьому, інший метод обчислення митної вартості.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Південною митницею не складалось та не направлялось для виконання ГУ ДКС України в Одеській області висновку про повернення ТОВ «Еві Текс» надміру сплачених до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість у загальній сумі 9686617,37 грн., у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для здійснення ГУ ДКС України в Одеській області як органом державної влади, який відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідних платежів на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно наголошено, що прийняття судом рішення про стягнення надміру сплачених мита та податку на додану вартість за відсутністю відповідного висновку митного органу, до виключних повноважень якого віднесено розгляд відповідного питання, також призведе до підміни судом функцій контролюючого органу.

З огляду на викладене, оскільки позивачем самостійно визначена митна вартість товару, метод її визначення без втручання митних органів, під час здійснення контролю митної вартості товарів Південною митницею не приймалось рішень про коригування митної вартості або відмову в прийнятті митної декларації у зв'язку з необґрунтованим визначенням позивачем митної вартості товару, дії митних органів щодо проведення розмитнення товарів відповідали вимогам митного законодавства, що позивачем не заперечувалось, дії митних органів щодо спірних розмитнень не оскаржені позивачем, а також враховуючи те, що суди не вправі підміняти митний орган та стягувати надмірно сплачені кошти з Державного бюджету України фактично визначаючи, при цьому, інший метод обчислення митної вартості товару, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову та повернення позивачу надмірно сплаченого ПДВ та ввізного мита.

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, за участю Прокуратури Одеської області, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/