Справа № 809/1653/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. № 809/1653/15

17 год. 00 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого Гундяка В.Д.,

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Пшебила Р.З., Гунька В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

21.04.2015 року ОСОБА_4 звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Снятинському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ДПІ) про визнання нечинним та скасування рішення. Позовні вимоги мотивував тим, що оскаржуване рішення № від 01.04.2015 року є незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що оскаржуваним рішенням штрафні санкції до позивача застосовано безпідставно. Вважає вищевказане рішення суб'єкта владних повноважень протиправним, оскільки ОСОБА_4 не здійснював торгівлі алкогольними напоями, підтвердженням чого є відсутність відповідної ліцензії, а тому реєструвати місця зберігання таких напоїв зобов'язаний не був. Вказані в акті податкового органу алкогольні напої позивач використовував для проведення розрахунку із третіми особами за здійснені ремонтні роботи належної йому нерухомості. Крім того, зазначив, що чинним законодавством України встановлено певні обмеження щодо перевірок суб'єктів господарювання контролюючими органами на 2015 рік. Суду пояснив, оскільки позивач не відноситься до категорії фізичних осіб-підприємців, діяльність яких контролюючі органи можуть перевіряти в 2015-2016 роках без обмежень, то перевірка проведена незаконно. Також звернув увагу суду на те, що факту незаконної реалізації алкогольних напоїв працівниками ДПІ не встановлено. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні. Суду пояснив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказав, що Державною податковою інспекцію в Снятинському районі правомірно застосовано до ОСОБА_4 штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру. Зазначив, що податковий орган діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до Постанови КМУ №311 від 06.08.2014, тому твердження позивача про незаконність проведення перевірки на думку відповідача не відповідає дійсності. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 26.03.2015 року ДПІ проведено фактичну перевірку магазину, який належить суб'єкту господарської діяльності ОСОБА_4

За результатами перевірки виявлено порушення вимог ст. 15 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", про що складено акт за №33/09-19-21-11/1/НОМЕР_1, примірник якого позивач отримав 26.03.2015 року, про що свідчить відповідний запис(а.с.8-11).

На підставі вказаного акту ДПІ в Снятинському районі прийняла оскаржуване рішення від 01.04.2015р. за № №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 17 000 грн. за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру.

Суд не погоджується з висновками ДПІ, зробленими за наслідками проведеної перевірки, та з прийнятим вищевказаним рішенням про застосування фінансових санкцій з огляду на нижчевикладене.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, в першу чергу регулюються Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за N 481/95-ВР від 19.12.1995, та іншими нормативно правовим актами, прийнятими на виконання даного Закону.

Відповідно до положень вищезгаданого Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Згідно з абз.11 ч.2 ст.17 за порушення вимог цього Закону зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28 травня 2002 року за № 251 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.п. 2.2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру заява про внесення місця зберігання спирту до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 1, а заява про внесення місця зберігання алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру подається за формою згідно з додатком 2. До заяви додаються: документ, що підтверджує право користування цим приміщенням, та довідка про відповідність місця зберігання спирту установленим вимогам, видана Департаментом або його регіональними управліннями, - у разі реєстрації місця зберігання спирту; нотаріально посвідчена копія ліцензії на відповідний вид діяльності, копія документа, що підтверджує право користування приміщенням (договір оренди, свідоцтво на право власності та інше).

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Тобто як вбачається з системного аналізу даної норми, інших приписів чинного законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, обов'язок реєстрації місця зберігання алкогольної продукції може бути покладений виключно на суб'єктів підприємницької діяльності, які зареєстровані у встановленому порядку як особи, що здійснюють реалізацію алкогольної продукції відповідно до виданих ліцензій.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не зареєстрований у встановленому порядку як суб'єкт господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, відповідна ліцензія на проведення такої діяльності у ОСОБА_4 відсутня.

Дані обставини згідно ч.3 ст. 72 КАС України доказування не потребують, як такі, що визнаються сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У відповідності до абз.5 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Враховуючи наведене, обставини, встановленні в судовому засіданні, ОСОБА_4 міг бути притягнений до відповідальності виключно згідно абз.5 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у випадку реалізації ним алкогольної продукції.

З огляду на викладене, суд не погоджується з висновками податкового органу про наявність правових підстав для застосування до позивача фінансових санкцій передбачених абз .11 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", оскільки, як вищезазначено, вимоги даного Закону щодо зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, внесених до Єдиного реєстру, на ОСОБА_4 не поширюються.

У відповідності до вищезазначеного на переконання суду оскаржуване рішення прийнято відповідачем без урахування фактичних обставин справи та в порушення вимог чинного законодавства.

Однак обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не у повній мірі відповідає положенням процесуального закону.

Так відповідно до п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

За таких обставин у відповідності до приписів ч.2 ст. 19 Конституції України суд позбавлений можливості одночасного скасування рішення та визнання його нечинним.

Враховуючи наведене оскаржуване рішення слід скасувати, а не визнати нечинним, оскільки в останньому випадку правові наслідки податкового повідомлення-рішення втрачаються не з часу його прийняття, а тільки з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Отже позовна вимога в частині визнання оскаржуваного рішення нечинним є безпідставною, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 94 КАСУ, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Таким чином пропорційно до задоволених вимог на користь ОСОБА_4 слід стягнути з Державного бюджету України сплачений судовий збір в розмірі 182,70 грн.

На підставі ст. ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Рішення ДПІ у Снятинському районі за № від 01.04.2015 року визнати протиправним та скасувати.

В задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 26.05.2015 року.

Суддя Гундяк В.Д.