Справа № 808/928/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

21 травня 2015 року (10 год. 45 хв.) Справа № 808/928/15 Провадження № м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мащенко Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дяченко Ю.Т.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення.

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебуває адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить: скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 16.01.2015 частково, в частині збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на суму 17008,50 грн. (11339,00 грн. - за основним платежем, 5669,50 грн. - за штрафними санкціями).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків по взаємовідносинам з ТОВ БК «Гранд Білдінг» за січень, березень 2014 року та ТОВ «Форест АП» за липень 2014 року, за результатами якої складено акт від 05.12.2014 №35/214/17/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки). На підставі Акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015. Висновки Акту перевірки в частині взаємовідносин із ТОВ «Форест АП» за липень 2014 року позивач вважає необґрунтованими, не підтвердженими документально та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення, в частині збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на суму 17008,50 грн. (11339 грн. - за основним платежем, 5669,50 грн. - за штрафними санкціями) на думку позивача є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Через невідповідність вимогам ст. 106 КАС України, ухвалою від 16.02.2015 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову до 04.03.2015.

У визначений судом строк позивач надав до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 16.01.2015 частково, в частині збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на суму 17008,50 грн. (11339 грн. - за основним платежем, 5669,50 грн. - за штрафними санкціями).

Ухвалою від 05.03.2015 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 02.04.2015.

У судове засідання, призначене на 02.04.2015, представники сторін не прибули.

Ухвалою від 02.04.2015 за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено до 21.04.2015.

Ухвалою від 21.04.2015 провадження у справі поновлене, судове засідання призначене на 21.04.2015.

У судове засідання, призначене на 21.04.2015, представники сторін не прибули.

Ухвалою від 21.04.2015 за клопотанням позивача провадження у справі було зупинено до 07.05.2015.

Ухвалою від 07.05.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 07.05.2015.

Ухвалою від 07.05.2015 за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено до 21.05.2015.

Ухвалою від 21.05.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 21.05.2015.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зокрема зазначивши, що про реальність господарських операцій позивача із ТОВ «Форест АП» свідчать дані наданих відповідачу для перевірки документи первинного бухгалтерського та податкового обліку позивача. Зазначив, що всі податкові накладні, які були включені до складу податкового кредиту виписані та зареєстровані продавцями. Зазначив, що законодавством не передбачено право відповідача самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними або недійсними правочини і дані, вказані платником податків в податковій декларації. Отже, висновки викладені в Акті перевірки та складене податкове-повідомлення рішення є не обґрунтованими, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що позивачем не надано до перевірки товарно-транспортні накладні, які б свідчили про транспортування товару від ТОВ «Форест АП», не надано документи, які свідчать про оплату товару, відсутня інформація щодо походження товару. Зазначив, що згідно інформації наданої ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області місцезнаходження ТОВ «Форест АП» не встановлено, правочини укладені між ТОВ «Форест АП» та підприємствами постачальниками не спричинили реального настання юридичних наслідків. Тому, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, через що просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 21.05.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 01.12.2014 №569, наказу відповідача від 01.12.2014 №772, у період з 01.12.2014 по 05.12.2014, була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків по взаємовідносинам з ТОВ БК «Гранд Білдінг» за січень, березень 2014 року та ТОВ «Форест АП» за липень 2014 року, за результатами якої складено Акт перевірки.

За результатами перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.2 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 37352,00 грн., в тому числі: січень 2014 року - 8190,00 грн., лютий 2014 року - 17823,33 грн., липень 2014 року - 11339,00 грн.

На підставі Акту перевірки 16.01.2015 відповідачем було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 56028,00 грн. з яких 37352,00 грн. за основним платежем, 18676,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

12.02.2015 позивачем було подано заяву про досягнення податкового компромісу №4, у відповідності до п. 7 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу».

Відповідно до Рішення відповідача від 24.02.2015 №5 сума податкових зобов'язань, що підпадає під застосування податкового компромісу з податку а додану вартість становить: основний платіж 26013,00 грн., штрафні санкції 13006,50 грн. Загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків) становить 1300,65 грн. 20.02.2015 позивачем сплачено в межах процедури досягнення податкового компромісу суму у розмірі 1300,67 грн. Враховуючи викладене, податковий компроміс щодо заниження податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 26013,00 грн. вважається досягнутим.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням в частині нарахування грошового зобов'язання по взаємовідносинам із ТОВ «Форест АП», позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки Акту перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Відповідач в Акті перевірки позивача посилається на недотримання, позивачем, серед іншого, вимог п. 198.2 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України.

Відповідно до п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Оскільки по взаємовідносинах позивача із ТОВ БК «Гранд Білдінг» за січень, березень 2014 року, по яких відповідачем нараховані позивачу грошові зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 26013,00 грн. та штрафними санкціями - 13006,50 грн., сторонами досягнутий податковий компроміс, тобто спір щодо цих сум вирішений у позасудовому порядку, та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд не досліджував правомірність нарахування цієї суми відповідачем.

При цьому суд зазначає, що ст. 60 ПК України не передбачає такої підстави для відкликання податкового повідомлення-рішення, як досягнення податкового компромісу. Крім того, станом на дату ухвалення судового рішення на адресу позивача не надходило податкове повідомлення-рішення, які містить зменшену суму грошового зобов'язання (п. 60.4 ст. 60 ПК України). А відтак, податкове повідомлення-рішення № в оскаржуваній частині є чинним.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Форест АП» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем по операціях з ТОВ «Форест АП» задекларовано податковий кредит по податку на додану вартість за липень 2014 року у розмірі 11339,00 грн.

02.07.2014 між позивачем та ТОВ «Форест АП» було укладено договір поставки №1, за яким останній зобов'язався передати у власність товар, у кількості, асортименті та за цінами, вказаними у накладних документах на кожну партію товару, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість.

ТОВ «Форест АП» на загальну суму поставки 69000,00 грн. в тому числі ПДВ у розмірі 14583,34 грн. виписало податкові накладні від 08.07.2014 №394, від 24.07.2014 №395, від 29.07.2014 №396 видаткові накладні від 08.07.2014 №РН-0001287, від 24.07.2014 №РН-0001288, від 29.07.2014 №РН-0001289.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи податкові накладні, видаткові накладні оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Форест АП».

Згідно бухгалтерської довідки складеної позивачем кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ «Форест АП» на 20.05.2015 становить 69000,00 грн.

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування висновків Акту перевірки відповідач зазначає, що позивачем не було надано товарно-транспортні накладні, які б свідчили яким шляхом відбувалось транспортування товару та не зазначено місце зберігання закупленого товару, технічні паспорти, сертифікати якості.

Згідно пояснень наданих позивачем листом від 02.12.2014 №5, для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг вантажного транспорту на території України використовуються паливно-змащувальні матеріали та автомобільні запчастини, що закупаються в фізичних та юридичних осіб, суб'єктів господарської діяльності. В липні 2014 року були придбані запчастини та моторне масло для автомобілів ДАФ НОМЕР_2, ДАФ НОМЕР_3 та ДАФ НОМЕР_4 у ТОВ «Форест АП» по договору №1 від 02.07.2014. Отримання товару відбувалось в м. Харкові за накладними №1287 від 08.07.2014, №1289 від 29.07.2014, №1288 від 24.07.2014. Отримане автомобільне масло було оприбутковано на рахунок 203 в липні 2014 року та списано на витрати підприємства на збут за атами №1, №2 від 31.08.2014. Запчастини були оприбутковані на рахунок 20.7 в липні 2014 року та списані на витрати підприємства за актами №3, №4, №5 від 31.08.2014.

З пояснень наданих позивачем у судовому засіданні вбачається, що транспортування товару здійснювалось власним та орендованим транспортом.

На підтвердження зазначених доводів позивачем було надано договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_5 передав позивачу в оренду, строком на 3 роки, транспортний засіб ДАФ НОМЕР_4. Також, позивачем було надано свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів ДАФ НОМЕР_2, ДАФ НОМЕР_3 та напівпричепів НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, відповідно до яких за позивачем бузо зареєстровано зазначені транспортні засоби.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач в Акті перевірки посилається на те, що відповідачем до Криворізької південної ОДПІ було надіслано запит про проведення зустрічної звірки підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з контрагентом та дотримання податкового законодавства від 18.09.2014 №2602/7/08-26-17-02.

Криворізькою південною ОДПІ надіслано лист від 14.10.2014 №21705/77/04-82-22-12 в якому зазначено, що ТОВ «Форест АП» знаходиться у 9 стані - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням та до кінця року знаходиться за місцем обліку у ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва .

14.10.2014 до Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області надіслано запит від 14.10.2014 №3968/7/08-26-17-02 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Форест АП» щодо підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з контрагентом та дотримання податкового законодавства».

Західна ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області листом від 22.09.2014 №10105/7/20-33-22-05-07 надала податкову інформацію «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Форест АП» за липень 2014 року» для врахування в роботі. Згідно наданої інформації операції ТОВ «Форест АП», не підтверджуються стосовно врахування реального масу здійснення операцій, місцезнаходження манна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, то свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. ТОВ «Форест АП» не мало можливості фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, відсутності транспортних засобів, наявної кількості трудових ресурсів у ТОВ «Форест АП» відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість операцій з підприємствами-постачальннками в розумінні ст. 188 Податкового кодексу України. Також, не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ТОВ «Форест АП» до підприємств-покупців, у зв'язку з відсутністю інформації щодо актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів або будь-яких пояснень.

Суд зазначає, що перерахування коштів легально діючими підприємствами на рахунок фіктивних підприємств, не робить ці кошти отриманими завідомо злочинним шляхом, оскільки вони вважаються отриманими під час легальної господарської та підприємницької діяльності, поки не доведено протилежне. На даний час не має будь-якого судового рішення, що надавало би оцінку взаємовідносин позивача з ТОВ «Форест АП».

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів наявності фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного заволодіння ним, внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду відсутні відомості щодо наявності судових рішень, які б спростовували факт реальності виконання договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Форест АП».

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода між позивачем та його контрагентом порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави.

Також, відповідно до вимог податкового законодавства, особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Форест АП» у перевіряємий період мало статус платника податку на додану вартість, а відтак мало право видавати позивачу податкові накладні на підтвердження факту отримання останнім товару, який надавався цим підприємством.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон України №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено наступне:

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що пред'явлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення між позивачем та ТОВ «Форест АП» господарських операцій з поставки товарів.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2015 в оскаржуваній частині, а відтак про необхідність його скасування в цій частині, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Доданими до матеріалів справи квитанціями від 13.02.2015 та від 04.03.2015 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 188,08 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, в частині збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на суму 17008,50 грн. (11339,00 грн. - за основним платежем, 5669,50 грн. - за штрафними санкціями).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 188,08 грн. (сто вісімдесят вісім гривень 08 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль