Справа № 813/8214/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року № 813/8214/14

об 12 год. 05 хв., м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., судді Карп'як О.О., Тертичний В.Г., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Приватного підприємства «Західний Буг», представник - Боровець М.С.
до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, представник - Гапеєв С.О. Державного агентства лісових ресурсів України, представник не прибув, Львівської обласної державної адміністрації, представник - Крук І.В., Буської районної державної адміністрації Львівської області, представник не прибув, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: Державного підприємства «Мисливське господарство «Стир», представник - Яремчук А.П. Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства, представник - не прибув, Державної казначейської служби України, представник - не прибув
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення завданих збитків

Позивач - Приватне підприємство «Західний Буг» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської обласної державної адміністрації, Буської районної державної адміністрації у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державного підприємства «Мисливське господарство «Стир», Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державної казначейської служби України в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської обласної державної адміністрації, Буської районної державної адміністрації Львівської області в частині не забезпечення реалізації державної політики у галузі мисливського господарства та полювання та регулювання чисельності диких тварин;

- стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської обласної державної адміністрації, Буської районної державної адміністрації Львівської області в користь ПП «Західний Буг» збитки в розмірі реальної вартості знищеного майна в сумі 560000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем орендуються земельні ділянки на яких ним вирощується кукурудза. Дикими тваринами, зокрема дикими кабанами повністю знищено 56 гектарів кукурудзи на земельних ділянках, що розташовані біля с. Тур'є (урочище Тур'є) Буського району Львівської області, що підтверджується актом комісії від 30 вересня 2014 року про обстеження пошкодження дикими тваринами (кабанами) посівів та врожаю кукурудзи на орендованих земельних ділянках підприємства. Станом на дату складання акту, орієнтований розмір завданої позивачу шкоди становить 560000,00 грн.

Позивачем надіслана претензія Державному підприємству «Мисливське господарство «Стир», Львівському обласному управлінню лісового та мисливського господарства, Кабінету Міністрів України, Львівській обласній державній адміністрації, щодо відшкодування шкоди завданої дикими кабанами від 17.10.2014 року № ЗБ-963-10-14. На вказану претензію треті особи надали відмову, мотивуючи що відшкодування нанесених збитків, завданих дикими тваринами на законодавчому рівні не врегульовано, та відсутній механізм здійснення відшкодування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Позиція відповідача - Кабінету Міністрів України викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, що суспільні відносини щодо предмету спору врегульовані Законом України «Про мисливське господарство і полювання», відповідними постановами Кабінету Міністрів України, нормативними актами Міністерства навколишнього природного середовища та Державного комітету лісового господарства України. Відповідач вказує, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та стягнення збитків є необґрунтованими і не підтверджені доказами.

Представник вказаного відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові пояснення та докази, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач - Державне агентство лісових ресурсів України участь уповноваженого представника в судовому засідання не забезпечило, хоча було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Позиція відповідача - Львівської обласної державна адміністрація викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, що чинним законодавством України не передбачено, відповідальність органу влади за дії тварин, що перебувають у стані природної волі.

Представник вказаного відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення та докази, просила в задоволені позову відмовити повністю.

Позиція відповідача - Буської районної адміністрації Львівської області викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, що чинним законодавством України не передбачено, відповідальність органу влади за дії тварин, що перебувають у стані природної волі. Крім цього чисельність диких кабанів в ДП «МГ «Стир»» перебуває в межах затверджених лімітів.

Вказаний відповідач участь уповноваженого представника в судовому засідання не забезпечив, в запереченні просив суд в задоволені позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - Державного підприємства «Мисливське господарства «Стир» в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду додаткові пояснення, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа - Державна казначейська служба України участь уповноваженого представника в судовому засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

30.09.2014 року комісією в складі: голова комісії - керівник невідокремленого структурного підрозділу с. Андріївка ПП «Західний Буг» ОСОБА_6, члени комісії: старший агроном ПП «Західний Буг» ОСОБА_7, агроном-обліковець ПП «Західний Буг» ОСОБА_8, представника управління агропромислового комплексу Буської районної державної адміністрації ОСОБА_9, з 11:00 год., по 13:00 год. проведено огляд земельних ділянок ПП «Західний Буг», які є засіяні кукурудзою та розташовані біля с. Тур'є Буського району Львівської області загальною площею 422,3 га., про що складено Акт обстеження пошкодження дикими тваринами (кабанами) посівів та врожаю кукурудзи на орендованих ділянках підприємства ПП «Західний Буг».

У вказаному акті зазначено, що комісією шляхом проведення огляду та обмірів за допомогою 10-ти метрової рулетки було встановлено, що посіви та врожай кукурудзи на площі 56 га перебувають в наступному пошкодженому стані: переламані, повалені, коренища рослин підриті, качани кукурудзи обгризені, розламані, розкидані навколо рослин як залишки качанів, так і окремих зерен. Протоптані значні просіки в рядках посіву рослин, земля навколо рослин кукурудзи розрита, наявні сліди влаштування тимчасових лігвищ та місць викачування диких травин.

З виявлених комісією характерних ознак пошкодження посівів та врожаю кукурудзи протоптаних в посівах кукурудзи просік, залишків слідів та життєдіяльності тварин, комісія встановила, що вищезазначені пошкодження були спричинені дикими тваринами, а саме дикими кабанами.

Згадані вище пошкодження посівів та врожаю кукурудзи виявлені на полях зі сторони лісових масивів, мисливського угіддя якого відносяться до мисливського господарства ДП «МГ «Стир»».

Враховуючи вище зазначене, комісія прийшла до наступних висновків:

1) Пошкодження посівів та врожаю кукурудзи на орендованих полях ПП «Західний Буг» спричинено дикими тваринами, а саме дикими кабанами.

2) Виявлені пошкодження призвели до безповоротної втрати ПП «Західний Буг» врожаю кукурудзи на загальній площі 56 га.

3) В наслідок пошкоджень посівів та врожаю кукурудзи ПП «Західний Буг» орієнтовано недоотримало 280 т. зерна кукурудзи;

4) Станом на дату складання акту, орієнтований розмір завданої Підприємству шкоди становить: 560000,00 грн.

Точний розмір завданої шкоди підлягає додатковому встановленню на підставі даних бухгалтерського обліку та/або шляхом проведення його експертної оцінки з подальшою компенсацією її вартості з винних осіб.

5) Рекомендувати керівнику ПП «Західний Буг» відшкодувати шкоду з осіб, що є власниками та/або несуть юридичну відповідальність за утримання, розведення, догляд та розпорядження дикими кабанами.

30.09.2014 року за № 30/09 позивачем складений розрахунок вартості знищеної дикими кабанами кукурудзи ПП «Західний Буг», що вирощувалася на земельних ділянках біля с. Тер'є, в якому зазначено, що згідно акту від 30.09.2014 року позивачем недоотримано 280 тон зерна кукурудзи. Станом на 30.09.2014 року вартість зерна кукурудзи становить 2000,00 грн. Загальна вартість знищеної дикими кабанами зерна кукурудзи становить 560000,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про мисливське господарство та полювання», Законом України «Про тваринний світ», Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Положенням «Про Держане агентство лісових ресурсів України» затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно п.16 ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», регулювання чисельності диких тварин - вилучення (відстріл та відлов) диких тварин, що перебувають у стані природної волі, за умови, що їх чисельність на конкретній території загрожує життю та здоров'ю людей, свійських тварин, завдає значних збитків сільському, лісовому чи мисливському господарству, порушує природний баланс видів, загрожує існуванню інших видів диких тварин.

Згідно ст. 2 цього ж Закону, мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення.

Згідно ст. 3 цього ж Закону, мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі в межах території України, є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника мисливських тварин здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Органи державної влади здійснюють права власника щодо всіх мисливських тварин, за винятком тих, які в порядку, установленому цим же Законом та іншими актами законодавства, передані до комунальної власності чи приватної власності юридичних і фізичних осіб.

Згідно ст. 4 цього ж Закону, Державне регулювання у галузі мисливського господарства та полювання здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень. Органам місцевого самоврядування цим Законом та іншими законами України можуть бути надані окремі повноваження органів виконавчої влади у сфері державного регулювання мисливського господарства та полювання.

Згідно ст. 5 цього ж Закону, до повноважень Кабінету Міністрів України у галузі мисливського господарства та полювання належить:

- забезпечення реалізації державної політики у галузі мисливського господарства та полювання;

- передача мисливських тварин, що перебувають у державній власності, у комунальну власність та приватну власність юридичних і фізичних осіб;

- встановлення відповідно до цього Закону та інших актів законодавства порядку видачі дозволів на використання мисливських тварин як природного ресурсу загальнодержавного значення;

- розроблення та здійснення загальнодержавних програм мисливського господарства;

- забезпечення державного регулювання та контролю у галузі охорони, використання та відтворення мисливських тварин;

- затвердження порядку встановлення лімітів та видачі дозволів на використання мисливських тварин;

- організація зовнішньоекономічних зв'язків і міжнародного співробітництва у галузі мисливського господарства та полювання;

- вирішення інших питань у межах своїх повноважень.

Згідно ст. 6 цього ж Закону, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, належить:

- здійснення державного регулювання у галузі мисливського господарства та полювання;

- організація робіт з охорони, використання і відтворення мисливських тварин, збереження та поліпшення стану мисливських угідь;

- розроблення та прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів з питань ведення мисливського господарства та полювання, мисливського собаківництва, використання ловчих звірів і птахів;

- встановлення відповідно до законодавства обмежень щодо використання державного мисливського фонду;

- розроблення проектів лімітів та норм використання мисливських тварин, встановлення за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, строків здійснення полювання;

- подання документів з питань надання у користування мисливських угідь;

- підготовка проектів планів переселення мисливських тварин, організація роботи з їх штучного відтворення;

- затвердження правил державного обліку мисливських тварин і обсягів їх добування;

- організація роботи з упорядкування мисливських угідь, визначення їх пропускної спроможності;

- здійснення інших повноважень, визначених законами України та покладених на нього Президентом України.

Згідно ст. 6-1 цього ж Закону, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства у галузі мисливського господарства і полювання, належить:

- подання документів з питань надання у користування мисливських угідь;

- здійснення державного контролю за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання;

- видача в установленому порядку дозволів на використання мисливських тварин, що перебувають у державній власності, за винятком тих, що знаходяться на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду;

- ведення державного обліку чисельності і добування мисливських тварин;

- видача паспортів на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів;

- видача посвідчень мисливця і щорічної контрольної картки обліку добутої дичини та порушень правил полювання;

- організація роботи з укладання з користувачами мисливських угідь договорів про умови ведення мисливського господарства та здійснення контролю за виконанням цих договорів;

- ведення державного кадастру мисливських тварин, що перебувають на території України;

- здійснення інших повноважень, визначених законами України та покладених на нього Президентом України.

Згідно ст. 8 цього ж Закону, до повноважень обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у галузі мисливського господарства та полювання належить:

- забезпечення виконання державних та регіональних програм у галузі охорони, використання і відтворення мисливських тварин, розвитку мисливського господарства;

- встановлення відповідно до законодавства обмежень щодо користування мисливськими угіддями та здійснення полювання;

- забезпечення додержання вимог законодавства у галузі мисливського господарства та полювання;

- взаємодія з органами місцевого самоврядування з питань мисливського господарства та полювання.

Згідно ст. 30 цього ж Закону, користувачі мисливських угідь мають право:

- користуватися державним мисливським фондом у межах мисливських угідь;

- використовувати мисливських тварин та користуватися мисливськими угіддями в установленому порядку;

- регулювати чисельність диких тварин, проводити відстріл та відлов бродячих котів і собак, вживати невідкладних заходів для вилучення та ізоляції тварин, що мають ознаки хвороб, небезпечних для життя та здоров'я людей.

Користувачі мисливських угідь зобов'язані:

- проводити первинний облік чисельності і добування мисливських тварин, вивчати їх стан та характеристики угідь і в установленому порядку подавати цю інформацію органам, які здійснюють державний облік чисельності тварин та облік їх добування, ведення державного кадастру і моніторингу тваринного світу.

Згідно ст. 5 Закону України «Про тваринний світ», право власності на об'єкти тваринного світу набувається та реалізується відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Об'єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника об'єктів тваринного світу, які є природним ресурсом загальнодержавного значення, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Кожний громадянин має право користуватися об'єктами тваринного світу - об'єктами права власності Українського народу відповідно до цього Закону та інших законів України.

Об'єкти тваринного світу в Україні можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Об'єкти тваринного світу в Україні знаходяться під охороною держави незалежно від права власності на них.

Згідно ст. 6 цього ж Закону, об'єкти тваринного світу, які утримуються (зберігаються) підприємствами, установами та організаціями державної або комунальної форми власності, є об'єктом права відповідно державної або комунальної власності.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, під час проведення заходів щодо охорони, раціонального використання і відтворення тваринного світу, а також під час здійснення будь-якої діяльності, яка може вплинути на середовище існування диких тварин та стан тваринного світу, повинно забезпечуватися додержання таких основних вимог і принципів:

- регулювання чисельності диких тварин в інтересах охорони здоров'я населення і запобігання заподіянню шкоди довкіллю, господарській та іншій діяльності.

Згідно ч.1 ст. 32 цього ж Закону, в інтересах охорони здоров'я і безпеки населення, запобігання захворюванням сільськогосподарських та інших свійських тварин, відвернення заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, господарській та іншій діяльності здійснюються заходи, спрямовані на регулювання чисельності окремих видів диких тварин.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує та координує роботу цих органів.

Згідно п. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

На підтвердження обґрунтування позовних вимог, позивачем надано копії:

- акту обстеження пошкодження дикими тваринами (кабанами) посівів та врожаю кукурудзи на орендованих ділянках підприємства ПП «Західний Буг»;

- розрахунку вартості знищеної дикими кабанами кукурудзи ПП «Західний Буг», що вирощувалася на земельних ділянках біля с. Тер'є (урочище «Тер'є») Буського району Львівської області;

- вимоги щодо регулювання кількості диких кабанів;

- претензії щодо відшкодування шкоди завданої дикими кабанами;

- доказів щодо користування земельними ділянками;

- фото світлини частини полів кукурудзи.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог та подані в підтвердження таких докази, оскільки вказаний вище Акт обстеження пошкодження дикими тваринами (кабанами) посівів та врожаю кукурудзи на орендованих ділянках підприємства ПП «Західний Буг» не є належним та допустимим доказом правомірності встановлення обставин, що мають юридичне значення. Форма та зміст такого складена та затверджена лише керівником позивача. В акті викладена суб'єктивна думка членів комісії, яка обґрунтована лише припущеннями перевіряючих. В законодавстві України відсутня норма, яка б встановлювала форму та порядок складання такого акту.

Інші докази надані позивачем жодним чином не підтверджують розмір та факт заподіяної шкоди позивача щодо предмету спору по даній справі, оскільки на підставі таких не можливо встановити місце, час та площу знищеного зі слів позивача врожаю кукурудзи.

Допитані у справі в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що на їх припущення вказаний врожай знищений диким кабаном, таке знищення відбулось не за один день, обміри проводились з допомогою автомобіля шляхом об'їзду земель, свідок ОСОБА_7 безпосередньої участі у складані акту на місці пошкодження врожаю не приймав, підписав згаданий акт в кабінеті на робочому місці, точність та спосіб обмірюванні підтвердити не зміг.

Невідповідність способу проведення обміру вказаного в акті та фактично проведеного зі слів свідків, невідповідність періоду та розмірів знищення врожаю, спростовує обґрунтування позивача про втрати урожаю кукурудзи на 56 га.

Жодних інших належних та допустимих доказів знищення врожаю кукурудзи, таких як: чітких розмірів поля, полів, координати їх меж, чітких розмірів пошкоджених ділянок, їх координати, дати пошкодження, висновків фахівців, що мають спеціальні знання в частині ким знищений врожай, доказів вжиття позивачем всіх можливих заходів щодо збереження врожаю тощо, позивачем не надано. Відтак відсутній причиновий зв'язок між непідтвердженою втратою врожаю позивачем та протиправною на думку позивача бездіяльністю відповідачів.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідачів та третьої особи, які свої заперечення обґрунтовують, тим що суспільні відносини щодо предмету спору врегульовані Законом України «Про мисливське господарство і полювання», відповідними постановами Кабінету Міністрів України, нормативними актами Міністерства навколишнього природного середовища та Державного комітету лісового господарства України. Позивачем не доведено ким саме та протягом якого часу знищений з слів позивача врожай. Чинним законодавством України не передбачено, відповідальность органу влади за дії тварин, що перебувають у стані природної волі. А також судом враховується, що чисельність диких кабанів в ДП «МГ «Стир»» перебуває в межах затверджених лімітів.

Крім цього, судом враховуються докази, що є у справі, а саме копії: Наказу ДП «МГ «Стир»» за № 19 від 17.04.2014 року про проведення полювання в мисливському сезоні 2014/2015 року на території угідь ДП «МГ «Стир»», Проекту ліміту добування (відстрілу, відлову) парнокопитних та хутрових звірів, віднесених до державного мисливського фонду по ДП «МГ «Стир»» в мисливському сезоні 2014-2015 років, зведеної відомості обліку мисливської фауни ДП «МГ «Стир»» станом на 10.02.2014 року за єгерськими обходами, даних держаних статистичних спостережень, наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України за № 137 від 16.04.2014 року, які також повністю спростовують обґрунтування позивачем позовних вимог в частині неправомірної бездіяльності відповідачів.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача, щодо залучення другим відповідачем Міністерства аграрної політики та продовольства України, оскільки лише позивач має право розпорядження позовними вимогами на власний розсуд, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги ПП «Західний Буг» про визнання протиправною бездіяльності Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської обласної державної адміністрації, Буської районної державної адміністрації у Львівській області в частині не забезпечення реалізації державної політики у галузі мисливського господарства та полювання та регулювання чисельності диких тварин і стягнення в користь позивача збитків в розмірі реальної вартості знищеного майна в сумі 560000,00 грн., задоволенню не підлягають повністю.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Гавдик З.В.

Суддя Карп'як О.О.

Суддя Тертичний В.Г.