Справа № 805/1580/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. Справа № 805/1580/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-

рішення від 29 січня 2014 року № /0/945

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 січня 2014 року № /0/945.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті документальної позапланової невиїзної перевірки № 32/17-0/НОМЕР_1 від 14 січня 2014 року про порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за липень-серпень 2013 року в розмірі 70891,51 гривень по взаємовідносинам позивача з постачальником - ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» за правочином, визнаним податковою інспекцією нікчемним.

На підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 14 січня 2014 року податковим повідомленням-рішенням від 29 січня 2014 року № /0/945 позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 70891,51 гривень за липень-серпень 2013 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 35445,76 гривень.

Сутність порушень, визначених при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки полягає у тому, що податкові накладні, виписані ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» виключені зі складу податкового кредиту ФОП ОСОБА_1, оскільки податковою інспекцією договір постачання нафтопродуктів № 03/01-07 від 03 січня 2013 року, укладений між позивачем та його постачальником - ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» визнаний нікчемним на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України. Таке порушення при формуванні податкового кредиту призвело, на думку фіскального органу, до завищення заявленого позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 70891,51 гривень за липень-серпень 2013 року.

Позивач зазначає, що податкові накладні, виписані його постачальником та включені ним до складу податкового кредиту у липні-серпні 2013 року виписані у відповідності до приписів Податкового кодексу України.

Факт отримання ФОП ОСОБА_1 від постачальника ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» нафтопродуктів підтверджується договором № 03/01-07 від 03 січня 2013 року та первинними документами до нього.

Таким чином, фіскальний орган дійшов хибного висновку про безпідставність включення позивачем сум податкового кредиту через визнання нікчемним договору постачання нафтопродуктів № 03/01-07 від 03 січня 2013 року.

З зазначених підстав позивач вважає висновки акту документальної позапланової невиїзної перевірки № 32/17-0/НОМЕР_1 від 14 січня 2014 року неправомірними, а винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2014 року № /0/945 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 70891,51 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 35445,76 гривень просить скасувати.

Позивачем через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 147).

Відповідач в судове засідання представника не направив, проте, засобами електронного зв'язку надав письмові заперечення від 12 травня 2015 року (а.с. 84-88). В обґрунтування незгоди із позовом зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення стали висновки, що викладені в акті документальної позапланової невиїзної перевірки позивача від 14 січня 2014 року.

Актом документальної позапланової невиїзної перевірки позивача встановлено, що позивачем включено до складу податкового кредиту у липні-серпні 2014 року суми ПДВ у розмірі 70891,51 гривень по податкових накладних, виписаних постачальником нафтопродуктів - ТОВ «ДОНБАС ОІЛ».

З зазначених підстав відповідач вважає, що податкові накладні, виписані ТОВ «ДОНБАС ОІЛ», у разі визнання договору нікчемним не породжують правових наслідків, тобто, податкові накладні фактично втрачають статус податкового документу, посилаючись при цьому на п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України та ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відповідачем у якості доказу нікчемності договору постачання нафтопродуктів, укладеного між позивачем та ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» надано довідку ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» від 05 листопада 2013 року № 424/05-64-15-01 щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» за серпень 2013 року (а.с. 90-97), а також довідку ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» від 20 вересня 2013 року № 263/05-64-15-01 щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» за липень 2013 року (а.с. 98-106). Вказаними довідками не підтверджено реальності здійснення господарських операцій постачальника позивача - ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» за липень-серпень 2013 року. В ході проведення аналізу податкової звітності, податкової інформації за даними АІС «Податковий блок» ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» придбано товари у підприємства - транзитера ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС». Проаналізувавши ланцюг постачання - придбання товарів ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС», ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області встановлено нереальність здійснення господарської діяльності і участі підприємств у схемах ухилення від оподаткування.

Посилаючись на відповідність вимогам чинного законодавства викладених в акті документальної позапланової невиїзної перевірки висновків, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, відповідач зауважував на необгрунтованості заявлених позивачем вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 17 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_2 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.17,19-20).

Позивач перебуває на податковому обліку у Мар'їнській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 17 жовтня 1996 року, про що зазначено у довідці форми № 4-ОПП від 21 лютого 2002 року № 6 (а.с.21).

ФОП ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість, що доведено відповідним свідоцтвом від 09 липня 2003 року № 57810741 (а.с.18).

Фахівцями Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині правомірності включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 липня 2013 року по 31 серпня 2013 року по взаємовідносинам з ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ», про що складено акт від 14 січня 2014 року № 32/17-0/НОМЕР_1 (а.с. 22-30).

Як зазначено в пункті 1.6 акту перевірки, згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності позивача є, зокрема, КВЕД 60.24.0 - діяльність автомобільного вантажного транспорту.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 70891,51 гривень, у тому числі: за липень 2013 року в розмірі 35241,39 гривень та за серпень 2013 року в розмірі 35650,12 гривень.

Крім того, відповідачем встановлено порушення ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ у зв'язку з придбанням ТМЦ згідно нікчемного правочину з ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ».

Також перевіркою не підтверджено реальність проведення господарських операції з контрагентом-постачальником ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 ст. 187 ПК України)

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України, порушення якого вказано у акті перевірки, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом, з тим, в акті перевірки не зазначено, що спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною, а лише вказано, що податковий кредит позивача не підтверджено виключно через визнання фіскальним органом нікчемним договору постачання нафтопродуктів контрагентом позивача - ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ».

В акті перевірки зазначено, що згідно довідки ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «ДОНБАС ОІЛ» від 20 вересня 2013 року № 263/05-64-15-01 щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» за липень 2013 року встановлено, що ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» придбало товари у підприємства - транзитера ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» ( а.с. 23 зв. бік-24). Проаналізувавши ланцюг постачання - придбання товарів ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС», ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області встановлено нереальність здійснення господарської діяльності і участі підприємств у схемах ухилення від оподаткування.

Аналогічні порушення встановлені ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області у довідці від 05 листопада 2013 року № 424/05-64-15-01 щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» за серпень 2013 року.

Отже, відповідач фактично позбавив позивача права на формування податкового кредиту по податкових накладних, виписаних постачальником нафтопродуктів - ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» у липні-серпні 2013 року з підстав визнання ним нікчемною угоди, укладеною між позивачем та зазначеним постачальником з посиланням на довідки зустрічних звірок ТОВ «ДОНБАС ОІЛ», складених ДПІ у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області.

Таким чином, правомірність формування податкового кредиту позивача фіскальним органом встановлена, зокрема, шляхом співставлення податкових зобов'язань його постачальника - ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» з його попереднім контрагентом - ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС».

Сторонами також не спростовується факт отримання позивачем десяти податкових накладних від ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ», які було включено до складу податкового кредиту у липні-серпні 2013 року. В акті перевірки не зазначено, що зазначеним постачальником порушено порядок заповнення податкових накладних чи вони не зареєстровані в ЄРПН.

Відповідач фактично виключив зі складу податкового кредиту позивача за липень-серпень 2013 року з причин визнання нікчемним договору постачання нафтопродуктів, про що прямо зазначив у акті (а.с.30).

На підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 14 січня 2014 року № 32/17-0/НОМЕР_1 фіскальним органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2014 року № /0/945 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 70891,51 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 35445,76 гривень (а.с. 16).

Судом встановлено, що зі складу податкового кредиту позивача за липень 2013 року виключено 35241,39 гривень ПДВ по п'яти податкових накладних, виписаних ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» у зазначеному періоді. Крім того, зі складу податкового кредиту позивача за серпень 2013 року виключено 35650,12 гривень ПДВ по п'яти податкових накладних, виписаних ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» у зазначеному періоді.

Спірні податкові накладні відображені в акті перевірки у вигляді таблиці (а.с.29 зв.бік).

Висновки перевіряючих про неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту у липні-серпні 2013 року сум ПДВ у загальному розмірі 70891,51 гривень по податкових накладних, виписаних постачальником нафтопродуктів ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» з підстав визнання угоди нікчемною, є неправомірними, виходячи з наступного.

Як зазначає в акті документальної позапланової невиїзної перевірки відповідач, згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні не визнані податковими документами саме через не підтвердження документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит. При цьому, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов'язань.

Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у липні-серпні 2013 року, виписані контрагентом, який на момент спірних правовідносин був зареєстрований платником ПДВ, що не спростовано в акті перевірки відповідачем та зареєстровані в ЄРПН.

Стосовно визнання податковою інспекцією договору постачання нафтопродуктів, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» 03 січня 2013 року, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Без наміру створення правових наслідків є фіктивний правочин (частина 1 ст. 234 ЦК України).

Відповідно до вимог частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється її недійсність, встановлена законом, а не актами перевірки.

Вказані в акті перевірки висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, який здійснив перевірку, оскільки висновки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків.

При цьому, жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем зазначено, без відповідних доказів, про відсутність реальності поставок товарів, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом, що є тільки припущенням.

Суд зауважує, що висновки документальної позапланової невиїзної перевірки не відповідають вимогам чинного законодавства, ґрунтуються на припущеннях та без системного викладення порушень вимог діючого податкового законодавства.

Стаття 8 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 січня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «ДОНБАС-ОІЛ» (постачальник) було укладено договір № 03/01-07 постачання нафтопродуктів (а.с.31).

На виконання вказаного договору 02 липня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 020701, рахунок-фактуру № 020701 (а.с.49), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 020701 (а.с.50) та податкову накладну № 1 на суму ПДВ 6854,25 гривень (а.с.51).

09 липня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 090701, рахунок-фактуру № 090701 (а.с.52), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 090701 (а.с.53) та податкову накладну № 7 на суму ПДВ 7006,57 гривень (а.с.54).

15 липня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 150701, рахунок-фактуру № 150701 (а.с.55), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 150701 (а.с.56) та податкову накладну № 16 на суму ПДВ 7167,02 гривень (а.с.57).

23 липня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 230701, рахунок-фактуру № 230701 (а.с.58), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 230701 (а.с.59) та податкову накладну № 24 на суму ПДВ 7094,75 гривень (а.с.60).

29 липня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 290701, рахунок-фактуру № 290701 (а.с.61), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 290701 (а.с.62) та податкову накладну № 31 на суму ПДВ 7118,80 гривень (а.с.63).

01 серпня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 010801, рахунок-фактуру № 010801 (а.с.64), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 010801 (а.с.65) та податкову накладну № 2 на суму ПДВ 7118,80 гривень (а.с.66).

12 серпня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 120801, рахунок-фактуру № 120801 (а.с.67), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 120801 (а.с.68) та податкову накладну № 8 на суму ПДВ 7118,80 гривень (а.с.69).

16 серпня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 160801, рахунок-фактуру № 160801 (а.с.70), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 160801 (а.с.71) та податкову накладну № 11 на суму ПДВ 7118,80 гривень (а.с.72).

27 серпня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 270801, рахунок-фактуру № 270801 (а.с.73), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 270801 (а.с.74) та податкову накладну № 28 на суму ПДВ 7118,80 гривень (а.с.75).

30 серпня 2013 року постачальником було виписано видаткову накладну № 300801, рахунок-фактуру № 300801 (а.с.76), товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 300801 (а.с.77) та податкову накладну № 30 на суму ПДВ 7174,92 гривень (а.с.78).

Оплата за придбане дизельне паливо здійснювалася з поточного рахунку позивача, відкритому у ПАТ «ПроКредіт Банк», про що свідчить відповідна виписка (а.с.32-46)

Крім того, між сторонами спірного договору постачання було здійснено звірку взаємних розрахунків за липень та серпень 2013 року, про що складено відповідні акти (а.с.47-48). Відповідно вказаних актів звірки заборгованості між сторонами угоди немає.

Отже, первинними документами, наданими позивачем підтверджено реальність укладеного договору постачання нафтопродуктів від 03 січня 2013 року № 03/01-07 та правомірність виписаних спірних податкових накладних, а позбавлення позивача права на формування податкового кредиту у липні-серпні 2013 року є протиправним.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 січня 2014 року № /0/945.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З огляду вище викладене, на підставі положень Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 січня 2014 року № /0/945- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 29 січня 2014 року № /0/945.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати з судового збору у розмірі 211 (двісті одинадцять) гривень 75 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 12 травня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.