Справа № 802/1283/15-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2015 р. Справа № 802/1283/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Мошняги В. І.

представника позивача: Цимбал В. Д.

представника відповідача: Кравчука А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

до: Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області з адміністративним позовом до Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 20.03.2015 року ВП №46968893 відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №802/992/13-а від 30.05.2013 року, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом. Постанову мотивовано тим, що стягнення заборгованості з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини та на главу 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, де описаний механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. На думку позивача, така відмова є протиправною, а тому просить скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.03.2015 року ВП № 46968893.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала адміністративний позов та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи та у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.04.2013 року в адміністративній справі № 802/992/13-а задоволено позовні вимоги Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби про стягнення з ТОВ "ВБМТК Лів Електра Україна" податкового боргу. На виконання зазначеної постанови судом видано виконавчий лист від від 30.05.2013 року.

З метою виконання вказаного виконавчого листа, 16.03.2015 року Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звернулась до Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції з заявою за вих. №7308/10/23 про його примусове виконання ( а.с. 5 ).

Проте, 20.03.2015 року державним виконавцем Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції прийнято постанову ВП №46968893 про відмову у відкритті виконавчого провадження, на підставі п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України " Про виконавче провадження " ( а.с. 7 ).

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно ч. 4 зазначеної статті примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Відповідно до положень пунктів 95.3, 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, детальніше роз'яснення щодо порядку стягнення податкового боргу платників податків за статтями 95 - 99 Податкового кодексу України наведено у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 24.10.2013 року №1484/12/13-13.

Із змісту пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція).

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Згідно з абзацом другим пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу, у разі відсутності достатньої суми коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, в якому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.

Відповідно, в даному випадку немає підстав для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України від 21.04.99 №№ 606-XIV "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд зауважує, що в даній ситуації відсутні підстави для видачі виконавчого листа про примусове виконання судового рішення у порядку статей 257 та 258 Кодексу адміністративного судочинства України, тому що процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.

Стосовно того, що у позивача наявний виконавчий лист від 30.05.2013 року суд зазначає, що, з огляду на наведене, такий виконавчий лист було видано судом помилково.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що виконувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду в справі № 802/992/13-а повинна державна виконавча служба.

Відповідно до пункту 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження " державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником відповідача доведено суду правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши їх, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович