Справа № 2-а/759/29/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/800/65659/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , 19 Фінансового відділу Міністерства оборони України , Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України про стягнення невиплачених коштів проходження військової служби,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , 19 Фінансового відділу Міністерства оборони України , Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України та просив стягнути з 19 Фінансового відділу Міністерства оборони України невиплачену грошову надбавку до посадового окладу в загальному розмірі 31 603,57 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік у розмірі 4 550,70 грн.; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати речове майно, що підлягає видачі при звільненні в запас на суму у розмірі 8 806,12 грн.; стягнути з військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію за не отримані продовольчі пайки у розмірі 113 401,42 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 15.09.2014р. залишено без розгляду позовну заяву в частині стягнення невиплаченої грошової надбавки до посадового окладу та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2014р. у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014р. апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 15.09.2014р. залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що під час проходження військової служби позивач не звертався до Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати грошової компенсації замість неодержаного речового майна.

У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що судами невірно застосовано чинне законодавство щодо проходження служби військовослужбовців.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних силах України. Наказом Міністра оборони України № 3 від 09.01.2013р. позивача звільнено з військової служби у запас з правом носіння військової форми одягу за пунктом «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно наказу Першого заступника Міністра оборони України № 57 від 20.02.2013р. позивача виключено зі списків особового складу.

Позивач звертався із заявою до військової частини НОМЕР_2 з проханням видати речове майно. Із запропонованого до видачі майна позивач отримав лише частину належного йому до видачі речового майна, від отримання решти - відмовився.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ) у редакції, яка діяла до 11.03.2000р., військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000р. "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дію ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону зупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328-V від 03.11.2006 ст. 9 Закону № 2011-XII була викладена в новій редакції та доповнена п. 2 ст. 9-1, яким визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Вказаний закон № 328-V від 03.11.2006р. згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2007р.

Однак, дія п. 2 ст. 9-1 Закону № 2011-XII зупинена на 2007 рік Законом України "Про Державний бюджет на 2007 рік", а Законом України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів виключена.

Рішенням Конституційного суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008р. положення п. 2 ст. 9-1 Закону № 2011-XII відновлено у старій редакції та з урахуванням ч. 2 ст. 152 Конституції України є чинним з моменту ухвалення цього рішення.

При цьому положення ч. 2 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна та отримання речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Таким чином, є правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що положення ст. 9-1 Закону України № 2011-XII на позивача не розповсюджуються, оскільки регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не можуть бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004р., не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду України 21-191а13 від 18.06.2013р.

Також обґрунтованими є висновки судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за неотримані продовольчі пайки, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000р. "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" військовослужбовці втратили право на отримання продовольчих пайків та грошової компенсації замість них з 11.03.2000р.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді
Пасічник С.С.

Швець В.В.