Справа № 451/1147/14-а,2-а/451/1/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 876/2431/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г. ,Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Середпільцівської сільського голови на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Середпільцівської сільської ради Радехівського району про скасування розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради №7 від 07.07.2014 року, яким позивача було звільнено із займаної посади, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення проведено без законних підстав - належно виконувала службові обов'язки на посаді землевпорядника в Середпільцівській сільській раді у сільського голови жодних зауважень не було. Починаючи з лютого 2014 року сільський голова почав пред'являти до позивача претензії, оскільки нею були виявленні численні факти незаконного вивезення піску на території Середпільцівської сільської ради з якими не погоджувався сільський голова, а також те, що саме за її заявою було порушено кримінальне провадження щодо підробки документів сільським головою, що, на її думку, і стало підставою для ініціювання відповідачем фактичного звільнення.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 за вимогами п.5 ч.1 ст.155 КАС України в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2015 року позов задоволено повністю.

Середпільцівський сільський голова подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зазначаючи зокрема, що суд першої інстанції безпідставно в оскаржуваній постанові послався на повістки про виклик позивача до слідчого, оскільки такі були представлені лише в судовому засіданні.

Суд у відповідності до ч.1 ст.41 КАС України відзначає, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з наступних міркувань.

Частина 6 ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудовихспорів» від 06.11.1992 №9 на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, а відповідно до п.18 вказаної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи.

12.08.1995 року ОСОБА_1 прийнята на підставі розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області на посаду землевпорядника сільської ради.

07.07.2014 року видано розпорядження сільського голови Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 7, яким ОСОБА_1 звільнено з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях із займаної посади за неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків та за прогули 3 год. 30 хвилин 12.06.2014 р. та 5 год. 40 хвилин 19.06.2014 року.

В трудовій книжці позивача від 04.10.1986 року серії НОМЕР_1 внесено запис від 07.07.2014 року про звільнення з роботи спеціаліста ІІ категорії по земельних питаннях за неналежне виконання без поважних причин своїх службових обов'язків п.3 ст.40 КЗпП України та в зв'язку з прогулом без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України від № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Передумовою до прийняття спірного розпорядження послужив акт від 12.06.2014 року, яким стверджується, що всього за робочий день 12.06.2014 року на момент складання акту ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 3 години 30 хвилин.

Також 19.06.2014 року комісією було складено ще один акт про відсутність на роботі землевпорядника сільської ради ОСОБА_1, яким стверджується, що остання була відсутня на робочому місці в приміщенні сільської ради з 9.20 год. до 13.00 год. та з 14.00 год. до 16.00 год. 19.06.2014 року.

У зазначених актах записано, що причини відмови надати пояснення не вказала. Будь-які відомості щодо наявності поважних причин відсутності працівника на робочому місці відсутні.

Проте, 25.06.2014 року позивач подала відповідачу в якості вхідної кореспонденції складені у письмовій формі пояснюючі записки від 20.06.2014 року, в якій навела причини її відсутності на робочому місці протягом цих двох днів. Відповідно до змісту повістки від 06.06.2014 року про виклик ОСОБА_1 зобов'язано з'явитись в якості свідка до Радехівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області у кабінет № 5 до слідчого Притули Ю. Т. на 10:00 год. 12.06.2014 року для забезпечення участі у кримінальному провадженні № 0000143 та участі у слідчих діях.

Також зі змісту повістки від 16.06.2014 року про виклик ОСОБА_1 зобов'язано з'явитись в якості свідка до Радехівського РВ УМВС України у Львівській області у кабінет № 5 до слідчого Притули Ю.Т._11 на 11:30 год. 19.06.2014 року для забезпечення участі у кримінальному провадженні № 0000143 та участі у слідчих діях.

Окрім цього на звернення адвоката Медека О.І. листом Радехівський РВ ГУМВС України у Львівській області повідомлено, що громадянка ОСОБА_1 в період з 12.06.2014 року з 10.00 по 12.30 год. та 19.06.2014 року з 11.30 по 13.00 год. перебувала в Радехівському РВ ВС, так як вона проходить свідком по кримінальному провадженню № 0000143, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2014 року за ознаками ч.2 ст.191 КК України.

Також на звернення адвоката Медека О.І. листом Радехівського районного виробничого відділу Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 384 від 19.06.2014 року повідомлено, що землевпорядник Середпільцівської сільської ради, ОСОБА_1 19.06.2014 року з 10.00 по 11.30 год. перебувала в Радехівському районному виробничому відділі Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» по вирішенню питань пов'язаних з виготовленням Технічних документацій із землеустрою.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Також ст.138 КПК України передбачено, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров'я у зв'язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім'ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об'єктивно унеможливлюють з'явлення особи на виклик.

В силу вимог ст. 139 Кримінального процесуального кодексу України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з'явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду. У випадку, встановленому частиною першою цієї статті, до підозрюваного, обвинуваченого, свідка може бути застосовано привід. За злісне ухилення від явки свідок, потерпілий несе відповідальність, встановлену законом.

Посадовою інструкцією спеціаліста-землевпорядника Середпільцівської сільської ради, затвердженою Середпільцівським сільським головою 21 грудня 2007 року та Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Середпільцівської сільської ради на 2012-2016 року від 31 липня 2012 року (реєстровий номер 27) та його додатками, (Загальними правилами роботи Середпільцівської сільської ради, правилами внутрішнього трудового розпорядку) не визначено місце роботи позивача.

Відповідно до пункту 5.1 Загальних правил роботи Середпільцівської сільської ради, правил внутрішнього трудового розпорядку адміністрацією встановлюється наступний режим роботи, який зобов'язуються дотримуватися усі працівники: початок роботи - 9.00, закінчення роботи - 18.00, у п'ятницю 17.00, перерва для відпочинку і харчування з 13.00 до 13.45, субота і неділя - вихідні дні.

Законодавець не встановлює вичерпного переліку поважних причин відсутності працівника на робочому місці протягом більш як тригодинного періоду без перерви або сумарно. За таких обставин такі причини повинні оцінюватися роботодавцем самостійно в залежності від конкретних обставин, які унеможливлюють чи ускладнюють явку працівника на роботу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Не зазначення відповідачем у трудовій книжці позивача формулювання саме про систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків свідчить про порушення відповідачем вимог вищенаведеного пункту Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо провадження запису про звільнення працівника у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства.

Сторона відповідача в судовому засіданні ствердила, що за систематичність у невиконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків було сприйнято відмову позивача у написанні проекту рішення Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що було зафіксовано відповідним актом.

У відповідності до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана;2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до положень Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету праці СРСР від 20.07.84 р. N 213, порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Актом комісії Середпільцівської сільської ради від 16.05.2914 року констатовано, що в сільську раду землевпорядником ОСОБА_1 прийнята заява жителя м. Радехова Колодія І.Б. 24.04.2014 року за № 4. Сільскьким головою на заяві було накладено резолюцію «На розгляд чергової сесії. Землевпоряднику підготувати рішення.» ОСОБА_1 відмовилась виконати вказівку сільського голови.Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що землевпорядник порушила п. 2.6. Посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника сільської ради комісія вважає, що вона не виконала своїх прямих обов'язків.

Відповідно до пункту 2.6. посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника Середпільцівської сільської ради, затвердженої сільським головою 21.12.2007 року спеціаліст-землевпорядник сільської ради готує і вносить на розгляд ради пропозиції щодо: - встановлення ставки земельного податку; - передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, і юридичних осіб; - надання та вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного Кодексу України; - викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посадовим обов'язком спеціаліста-землевпорядника сільської ради є лише підготовка і внесення різноманітних пропозиції на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування. Підготовка проектів рішень Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області до посадових обов'язків позивача не передбачена ні пунктом 2.6. посадової інструкції, ні жодним іншим. Правова природа пропозицій є відмінною від правової природи рішень.

Поведінка ОСОБА_1 узгоджується з приписами ч. 2 ст. 14 ЦК України, відповідно до якої особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Належних та допустимих доказів поважності пропуску відповідачем строку накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення всупереч вимогам ст. ст. 11, 71 КАС України стороною відповідача суду не надано.

В абзаці 3 п.17 постанови Пленум Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України» від 06.03.2008 №2 роз'яснено, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України регламентовано, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника (переведення на іншу роботу (посаду)) до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді).

Згідно із ч.4 п.32 Постанови ВС України від 06.11.1992 №9 оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. Висновок суду про наявність вини працівника (не з'являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Заробітна плата за час вимушеного прогулу, який мав місце до постановлення рішення про поновлення на роботі, стягується з роботодавця з розрахунку середнього заробітку працівника, який визначається відповідно до ст.27 Закону «Про оплату праці» і «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачу належить виплатити 14421,76 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Одночасно в абзаці 10 пп.10.2 п.10 постанови Пленуму цього ж суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7 роз'яснено, що задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Однак суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув на це увагу та не вказав дату, з якої особу поновлено на посаді, що є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.197, п.2 ч.1 ст.198, ст.201, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Середпільцівської сільського голови задовольнити частково.

Змінити постанову Радехівського районного суду Львівської області від 11.02.2015 року в справі №2а/451/15, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста 2 категорії по земельних питаннях Середпільцівської сільської ради Радехівського району Львівської області з 08 липня 2014 року.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : В.П. Сапіга

Судді : Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко