Справа № 813/1757/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року № 813/1757/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костецького Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача Кульчак І.Є.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовною заявою Миколаївського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття в розмірі 16 026,33 грн., -

в с т а н о в и в :

Миколаївський районний центр зайнятості звернувся звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття в розмірі 16 026,33 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем не виконувались зобов'язання, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме ОСОБА_2 був працевлаштований під час перебування у статусі безробітнього та отримував допомогу по безробіттю. У зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість зі сплати страхових внесків на випадок безробіття за період з моменту встановлення обставин, що стали причиною для припинення соціальних виплат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові, просила суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Вважають, що сума яка підлягає стягненню становить 5065,07 грн. за період його працевлаштування (липень-серпень 2014 року) щодо їх задоволення не заперечували, у задоволені решти суми просили відмовити за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення» (далі - Закон).

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 р. №219 (далі - Порядок).

Пунктом 13 вказаного Порядку встановлено, що громадяни, зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і безробітні, повинні відповідно до письмових рекомендацій працівників державної служби зайнятості сприяти своєму працевлаштуванню, відвідувати центр зайнятості у визначений і погоджений з ними час, з пред'явленням при кожному відвідуванні паспорта, а особи, зазначені в абзаці другому пункту 3 цього Порядку, - довідки про реєстрацію місця проживання, виданої житлово-експлуатаційною організацією або органом внутрішніх справ, свідоцтва про народження (для осіб, що не досягли 16-річного віку) і трудової книжки, брати участь у семінарах, інших масових заходах, що проводяться державною службою зайнятості з метою надання допомоги громадянам у пошуку підходящої роботи і роботодавцям у доборі працівників.

Миколаївський районний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та діє відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення», «Про державну службу».

Відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (далі -Закон України № 1533-ІІІ).

Зайнятість, відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-XII (чинного у період виникнення спірних правовідносин), - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Як вбачається зі ст. 2 цього Закону, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України № 1533-ІІІ видами забезпечення безробітних є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Згідно п.5 ст.12 зазначеного Закону виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14.01.2014 року звернулася до Миколаївського районного центру зайнятості та 14.01.2014 року отримав статус безробітного, що підтверджується його заявою. Відповідно до поданої відповідачем заяви від 14.01.2014 року про надання йому статусу безробітнього, в якій зазначено, що він не має постійного або тимчасового заробітку, в т. ч. за договором цивільно-правового характеру, не зареєстрований як фізична особа - підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, а в додатку до заяви зазначив, що не виконує роботи (не надає послуги) відповідно до укладеного договору цивілно-правового характеру, трудовою діяльністю не займається. Крім того, у вказаній заяві відповідач зазначив, що пенсії не отримує, права на отримання пенсії за віком, в тому числі на пільгових умовах, та на пенсію за вислугу років немає, у зв'язку з чим йому було надано статус безробітнього (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 14.01.2014 року на підставі п.п. 1,3,4, ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було призначено та розпочато виплату відповідачу допомоги по безробіттю.

Відповідно до п.п.1 п.5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької

Згідно запиту-відповіді з Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 отримував доходи у ТзОВ «УСХ БУД» у III кварталі 2014 року. Керуючись п.5 ст. 12. ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.02.2009 року № 60/62 «Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітних», Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» центром зайнятості прийнято рішення про проведення перевірки на підприємстві для отримання повної інформації.

В результаті розслідування страхового випадку з'ясовано, що у період перебування на обліку у Миколаївському районному центрі зайнятості як безробітного з 14.01.2014року до 14.01.2015року відповідач перебував у трудових відносинах з ТзОВ «УСХ БУД» у період з 01.07.2014року до 01.08.2015року, що підтверджується офіційним листом ТзОВ «УСХ БУД» № 524 від 24.02.2014року(а.с.6) та додатками до нього, зокрема: трудовим договором від 01.07.2014року (а.с.7-8): наказом про припинення трудового договору від 01.08.2014 року та довідкою від 17.02.2015року про отриманий відповідачем дохід(а.с.9-10).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року № 803-ХІІ, зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Пункт 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 не виконав обов'язки застрахованого на випадок безробіття особи, внаслідок чого безпідставно отримував допомогу з безробіття. У результаті наведеного відповідачем незаконно отримано допомогу з безробіття за період з 01.07.2014 року по 14.01.2015 року в розмірі 16 026,33 грн., яка підлягає поверненню.

Згідно із п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Підпунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, передбачено, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року N 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону N 1533-III є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Вказана позиція узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 17.02.2015 року у справі №21-20а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 не виконав обов'язки застрахованого на випадок безробіття особи, внаслідок чого безпідставно отримував допомогу з безробіття за період з 01.07.2014 року по 14.01.2015 року. Згідно поданого позивачем розрахунку нарахованого матеріального забезпечення, відповідчу нараховано та виплачено за вказаний період з 01.07.2014 року по 14.01.2015 року - 16 026,33грн.

При цьому суд зазначає, що оскільки відповідач не повідомив центр зайнятості про обставини, які впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, кошти витрачені на виплату допомоги по безробіттю у розмірі 16 026,33 грн., підлягають поверненню як такі, що отримані ним незаконно.

Доказів, які спростовують існування заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 16 026,33грн. відповідачем до суду не надано.

Судом не беруться до уваги заперечення відповідача, щодо необхідного стягнення з нього лише суми за період його працевлаштування, оскільки такі не обґрунтовані та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи те, що на час розгляду справи доказів сплати зазначених сум та доказів оскарження рішення центру зайнятості про повернення коштів не надані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення виплачених сум допомоги по безробіттю обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь Миколаївського районного центру зайнятості кошти в сумі 16 026 (шістнадцять тисяч двадцять шість) грн. 33 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 29 травня 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.