Справа № 2а-1627/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/9991/80410/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Олевському ройоні Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2011 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області про визнання бездіяльності неправомірною і зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. Просила зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 19 січня 2011 року по липень 2011 року.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області та зобов'язано відповідача провести ОСОБА_4 перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з 1 січня 2011 року по 1 липня 2011 року, з урахуванням проведених виплат, а також зобов'язано провести нарахування та виплату позивачці такої допомоги в подальшому, починаючи з 1 липня 2011 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області провести ОСОБА_4 нарахування та виплату в подальшому щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 липня 2011 року, та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування зазначених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка регулює питання державної соціальної підтримки дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни визначено мінімальну пенсію за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин суди прийшли до правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530.

Разом з тим, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" № 3491-VI, який набрав чинності 19 червня 2011 року. Зазначеним Законом Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" № 3491-VI 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з набранням чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто з 23 липня 2011 року, застосуванню підлягали положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 745.

Крім того, ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом вказаної норми захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, а тому ухвалення судового рішення щодо захисту прав та інтересів особи на майбутнє, передбачаючи, що вони можуть бути порушені, є безпідставним.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача провести позивачці нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни в подальшому, відмовивши у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процессуального права безпідставні, не грунтуються на доказах та спростовуються висновками судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Олевському ройоні Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року та змінену постанову Олевського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк