Справа № 826/1072/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 квітня 2015 року № 826/1072/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовомПовного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»
доХарківської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування акту, вимоги та визнання протиправними дій, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» з позовом про:

- скасування оформлених Харківської митницею Державної фіскальної служби України Актів про настання гарантійного випадку № 1 від 13.01.2015р., № 2 від 13.01.2015р., № 3 від 13.01.2015р.;

- скасування оформлених Харківською митницею Державної фіскальної служби України Вимог про сплату належної суми митних платежів за гарантією № 1 від 13.01.2015р., № 2 від 13.01.2015р., № 3 від 13.01.2015р.;

- визнання протиправними дій/рішень Харківської митниці Державної фіскальної служби України щодо складання Актів про настання гарантійного випадку №1 від 13.01.2015 р., №2 від 13.01.2015 р., №3 від 13.01.2015 р. та Вимог про сплату належної суми митних платежів за гарантією № 1 від 13.01.2015р., № 2 від 13.01.2015р., № 3 від 13.01.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в результаті протиправних дій відповідача вагони з товаром доставлені до залізничної станції «Луганськ-Північний», де знаходяться і по теперішній час. На думку позивача, зазначені обставини настали внаслідок того, що відповідач не перевірив відповідність відомостей, зазначений в попередній митній декларації, відомостям, зазначеним у товаросупровідних документах.

У зв'язку із цим позивач зауважує, що за відсутності доказів на підтвердження настання гарантійного випадку у відповідача не було підстав для складання відповідних актів та виставлення вимог про сплату належної суми митних платежів за гарантією.

А тому, ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» вважає, що вказані акти та вимоги підлягають скасуванню.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що працівники Харківської митниці ДФС діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття в судове засідання відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2012 року між Державною митною службою України та позивачем (за угодою - гарант) укладено угоду про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником № 770, відповідно до умов якого позивач визнається незалежним фінансовим посередником, уповноваженим Держмитслужбою України на надання митним органам фінансових гарантій та вноситься до Реєстру гарантів.

27 та 28 листопада 2014 року позивачем видані гарантійні документи № 0678-00064-01-271114, № 0678-00065-01-281114, № 0678-00066-01-281114 на товар «Колеса до колісної пари», код , суб'єкт ЗЕД ПрАТ «ЛУГЦЕНТРОКУЗ ім. С.С. Монятовського», контракт від 17 жовтня 2013 року № 423.17121.13-269 за попередніми митними деклараціями від 27 листопада 2014 року № 807100000/2014/049569, від 28 листопада 2014 року № 807100000/2014/049643, № 807100000/2014/049811.

13 січня 2015 року відповідачем складені акти про настання гарантійного випадку № 1, № 2, № 3.

Тією ж датою відповідачем виставлені вимоги про сплату належної суми митних платежів за гарантією № 1, № 2, № 3.

Незгода з вказаними діями та рішеннями відповідача обумовила звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд частково погоджується з доводами ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Форми, умови та способи забезпечення зобов'язань перед органами доходів і зборів визначені главою 44 Митного кодексу України.

Загальні положення щодо забезпечення зобов'язань перед органами доходів і зборів містяться в статті 305 Митного кодексу України, відповідно до частини першої якої у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов'язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

Статтею 306 Митного кодексу України передбачені наступні способи забезпечення сплати митних платежів:

1) фінансові гарантії;

2) гарантування на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року;

3) гарантування на умовах Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990 рік) із застосуванням книжки (карнету) А.Т.А.

Умови надання фінансових гарантій визначені статтею 307 Митного кодексу України.

Так, юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов'язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.

Фінансова гарантія видається гарантом і надається органам доходів і зборів особою, відповідальною за сплату митних платежів, або будь-якою іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату митних платежів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Фінансова гарантія діє на всій митній території України.

Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв'язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій, а саме про:

1) прийняття або відмову у прийнятті, припинення дії виданих гарантами фінансових гарантій;

2) реквізити (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, до яких прикріплені фінансові гарантії із зазначенням дати та часу прикріплення;

3) дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів;

4) недостатність фінансових гарантій для оформлення митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів із зазначенням суми нестачі забезпечення сплати митних платежів;

5) номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями;

6) вивільнення фінансових гарантій із зазначенням дати та часу доставки товарів (кожної партії товару або її частини) до органів доходів і зборів призначення та реквізитів (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, за якими відбулося підтвердження виконання зобов'язань, забезпечених фінансовими гарантіями.

У разі невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з'ясовує обставини невиконання зобов'язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов'язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов'язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу.

Розмір фінансової гарантії, відповідно до частини першої статті 308 Митного кодексу України, визначається органом доходів і зборів виходячи з суми митних платежів, що підлягає сплаті при випуску товарів для вільного обігу на митній території України або при вивезенні товарів за межі цієї території у митному режимі експорту.

Якщо при визначенні розміру фінансової гарантії неможливо точно визначити суму митних платежів, що підлягає сплаті, внаслідок ненадання органу доходів і зборів точних відомостей про характер, найменування, кількість, країну походження, митну вартість та код таких товарів згідно з УКТ ЗЕД, розмір фінансової гарантії визначається виходячи з найбільшої величини ставок податків, вартості та/або кількості товарів, що можуть бути визначені на підставі наявних відомостей (частина друга статті 308 Митного кодексу України).

Форми забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією, а також види фінансових гарантій зазначені в статті 309 Митного кодексу України, відповідно до частини першої якої забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється, зокрема, у формі надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа).

Фінансова гарантія може бути індивідуальною (одноразовою), багаторазовою та генеральною. Індивідуальна (одноразова) фінансова гарантія у вигляді письмового зобов'язання надається у паперовому або електронному вигляді на суму митних платежів за однією митною декларацією в межах однієї зовнішньоторговельної операції. Індивідуальна (одноразова) фінансова гарантія у паперовому вигляді застосовується виключно під час переміщення товарів через митний кордон України із застосуванням митної декларації або документа контролю за переміщенням товарів, оформлених на паперовому носії. Електронна копія такої індивідуальної (одноразової) фінансової гарантії надсилається до єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів України авторизованим електронним повідомленням гаранта. Індивідуальна (одноразова) фінансова гарантія у вигляді електронного документа застосовується під час переміщення товарів через митний кордон України із застосуванням митної декларації або документа контролю за переміщенням товарів, оформлених на паперовому носії або у вигляді електронного документа (частини друга-четверта статті 309 Митного кодексу України).

Завершення оформлення митної декларації або документа контролю за переміщенням товарів є підтвердженням прийняття фінансової гарантії як забезпечення виконання зобов'язань перед органами доходів і зборів.

Підтвердженням прийняття індивідуальної (одноразової) фінансової гарантії у паперовому вигляді є проставляння органом доходів і зборів відбитка відповідного митного забезпечення на всіх примірниках фінансової гарантії.

Порядок надання фінансових гарантій органам доходів і зборів передбачений статтею 310 Митного кодексу України, відповідно до частини першої якої у випадках, зазначених у цьому Кодексі, фінансові гарантії надаються органам доходів і зборів під час або до декларування товарів до митного режиму транзиту, попереднього декларування товарів, до їх прибуття на митну територію України та під час декларування товарів до митних режимів, що передбачають сплату митних платежів або передбачають перебування товарів під митним контролем до моменту закінчення дії відповідного митного режиму.

Як передбачено частиною другою статті 310 Митного кодексу України фінансові гарантії надаються у вигляді документа (викладеного в письмовій або електронній формі зобов'язання гаранта сплатити визначені суми митних платежів на вимогу органу доходів і зборів).

Фінансові гарантії надаються на суму митних платежів, нарахованих на товари, які декларуються за однією митною декларацією або заявляються до митного режиму транзиту за одним транспортним документом (частина третя статті 310 Митного кодексу України).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 311 Митного кодексу України орган доходів і зборів направляє гарантові, що видав гарантію у вигляді документа, вимогу щодо сплати митних платежів у разі:

1) перевищення більше ніж на 10 днів встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого);

2) встановлення органом доходів і зборів факту порушення вимог і умов митних режимів з умовним звільненням від оподаткування митними платежами;

3) настання терміну сплати податкових зобов'язань відповідно до розділу III цього Кодексу;

4) встановлення органом доходів і зборів факту порушення вимог і умов тимчасового ввезення або транзиту товарів, транспортних засобів особистого користування, що переміщуються через митний кордон України громадянами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Фінансова гарантія, надана у вигляді документа, вилучається органом доходів і зборів та ставиться на контроль. При цьому на митній декларації посадовою особою органу доходів і зборів робиться запис щодо реквізитів зазначеної гарантії та суми митних платежів, які безумовно мають бути сплачені у разі порушення зобов'язань, наданих органу доходів і зборів (частина восьма статті 311 Митного кодексу України).

Згідно із частиною десятою статті 311 Митного кодексу України після завершення митного оформлення товарів чи процедури транзитного перевезення товарів та за відсутності порушення особою зобов'язань із сплати митних платежів фінансова гарантія не пізніше двох годин після того, як орган доходів і зборів отримає підтвердження фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією, вивільняється (повертається) цим органом доходів і зборів. При вивільненні (поверненні) індивідуальної (одноразової) фінансової гарантії у паперовому вигляді органом доходів і зборів на всіх її примірниках проставляється відбиток відповідного митного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є незалежним фінансовим посередником, уповноваженим Держмитслужбою України на надання митним органам фінансових гарантій та внесений до Реєстру гарантів, що підтверджується угодою від 22 листопада 2012 року № 770.

27 та 28 листопада 2014 року позивачем видані гарантійні документи № 0678-00064-01-271114, № 0678-00065-01-281114, № 0678-00066-01-281114 із строком доставки 26 та 29 грудня 2014 року. Митниця призначення 80710, маршрут руху п/п «Тополі-Вайлуки» - м/п «Харків-центральний».

За вказаними гарантійними документами позивачем надано відповідачу гарантію сплати суми митного боргу в разі порушення перевізником зобов'язання про доставлення товару («Колеса до колісної пари», код ) до митниці призначення (відповідач).

Відправником товару є ОАО «ЕВРАЗ Нижнетагильский металлургический комбинат», одержувачем - ПрАТ «ЛУГЦЕНТРОКУЗ ім. С.С. Монятовського», декларантом (митним брокером) - ТОВ «ЄВРО-ДИЛІЖАНС».

Так, під час судового розгляду встановлено, що декларантом були подані відповідачу попередні митні декларації (літерний код ЕЕ) від 27 листопада 2014 року № 807100000/2014/049569, від 28 листопада 2014 року № 807100000/2014/049643, № 807100000/2014/049811.

Факт прийняття відповідачем попередніх митних декларацій засвідчується наявністю відбитку його номерної печатки із зазначенням дати та часу їх прийняття, а саме:

- декларацію від 27 листопада 2014 року № 807100000/2014/049569 було прийнято 28 листопада 2014 року об 11 год. 16 хв.;

- декларацію від 28 листопада 2014 року № 807100000/2014/049643 було прийнято 01 грудня 2014 року о 14 год. 51 хв.;

- декларацію від 28 листопада 2014 року № 807100000/2014/049811 було прийнято 01 грудня 2014 року о 15 год. 13 хв.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи у наданих відповідачу вказаних вище попередніх митних деклараціях в графі 30 зазначено « 807-888-1-2» ст. Основа, м. Харків».

При цьому, надані декларантом товаросупровідні документи містили в собі відомості щодо станції призначення «Луганськ-Північний».

Відповідно до п. 3.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.10.2012 року № 1066 переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України здійснюється після перевірки посадовою особою митниці відправлення наявності електронної копії ПД або ЕПД в ЄАІС. Перевірка здійснюється шляхом запиту до ЄАІС за номером ПД або ЕПД та встановлення відповідності інформації, що міститься у поданих товаросупровідних (товаротранспортних) документах, відомостям, заявленим в електронній копії ПД або ЕПД.

Отже, на митний орган покладено обов'язок з перевірки відомостей, відображених у попередніх митних деклараціях, відомостям відображених у товаросупровідних документах.

Як встановлено під час розгляду справи, вказані вище розбіжності залишилися поза увагою митного органу, внаслідок чого вантаж прибув не у місце призначення, визначене деклараціями та гарантійними документами позивача.

Крім того, відповідач у власних письмових запереченнях підтверджує факт пропуску його посадовими особами товару на митну територію України згідно із прийнятими попередніми митними деклараціями.

У той же час, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 200 МК України після надання органом доходів і зборів дозволу на пропуск товарів через митний кордон України власник товарів або уповноважена ним особа зобов'язані доставити товари та документи на них без будь-якої зміни їх стану у визначене органом доходів і зборів місце і забезпечити перебування їх у цьому місці до прибуття посадових осіб органу доходів і зборів, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зміна місця стоянки (прибуття) транспортного засобу, вивантаження, перевантаження товарів, розпакування, пакування чи перепакування товарів, зміна, вилучення чи пошкодження засобів забезпечення ідентифікації допускаються лише з дозволу органу доходів і зборів, крім випадків, передбачених главою 2 цього Кодексу. У разі відмови у наданні дозволу органи доходів і зборів зобов'язані невідкладно, письмово або в електронній формі, повідомити власника товару або уповноважену ним особу про причини і підстави такої відмови.

Як вбачається з листа ТОВ «ЄВРО-ДИЛІЖАНС» № 165 від 17.12.2014 року, яке здійснювало попереднє декларування, ввезений товар перевізником було доставлено до станції «Луганськ-Північний» Донецької залізниці м. Луганськ, в зону діяльності Луганської митниці Міндоходів, у зв'язку із чим вказане товариство просило ДФС України надати дозвіл на оформлення додаткових декларацій в іншому митному органі, а саме на м/п Старобільськ, Луганської митниці Міндоходів.

З аналогічним клопотанням за № 6 від 14.01.2012 року до ДФС України звертався позивач, втім, відповіді на вказані звернення заявникам не надходили.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи декларантом ТОВ «ФРАНКО-ТРЕЙД» вживалися заходи щодо митного оформлення зазначеного вантажу в зоні діяльності Луганської митниці Міндоходів м/п Старобільськ, внаслідок чого митним органом було прийнято картку відмови № 702170000/2014/00004 від 31 грудня 2014 року з підстав порушення вимог п. 4 ст. 261 МК України.

Одночасно ПрАТ «ЛУГЦЕНТРОКУЗ ім. С.С. Монятовського» було здійснено попередню оплату за митне оформлення ВМД у розмірі 376 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 266 від 16.12.2014 року.

У той же час, згідно листа відповідача № 20-70-24-02/00-1/1241 від 17.02.2015 року позивача було поінформовано, що митне оформлення товарів, ввезених на митну територію України за попередніми митними деклараціями від 27 листопада 2014 року № 807100000/2014/049569, від 28 листопада 2014 року № 807100000/2014/049643, № 807100000/2014/049811, можливе за умови надходження вказаних товарів до зони діяльності Харківської митниці ДФС.

Таким чином, вказані обставини свідчить про неможливість виконання відповідними особами зобов'язань перед органом доходів і зборів внаслідок неналежного виконання службовими особами останнього своїх службових обов'язків.

Згідно ч. 7 ст. 311 МК України до правовідносин, пов'язаних з видачею фінансової гарантії, виконанням гарантом зобов'язань і припиненням фінансової гарантії, застосовуються також положення законодавства України про банки і банківську діяльність та цивільного законодавства України в частині, що не врегульована цим Кодексом.

Як встановлено між позивачем та відповідачем укладено угоду № 770 від 22.11.2012 року, яка в силу ст. 202 Цивільного кодексу України є правочином та на яку поширюються загальні правила, визначені главою 16 розділу IV книги Цивільного кодексу України.

У той же час, ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Частиною четвертою ст. 212 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Отже, з урахуванням встановлених під час розгляду справи фактів, суд вважає, що відповідач недобросовісно сприяв настанню обставин, з якими пов'язано настання гарантійного випадку, у зв'язку із чим останній в силу ч. 4 ст. 311 МК України вважається таким що не настав.

Окрім цього, судом встановлено, що оскаржувані вимоги не місять посилань на конкретний пункт ч. 4 ст. 311 МК України. Не містять таких посилань і акти про настання гарантійних випадків. Втім, зі змісту останніх вбачається, що їх складено за не доставлений у митницю призначення в установлений строк товар.

Разом з тим така підстава, як «недоставлений у митницю призначення у встановлений строк товар», для надсилання вимоги ч. 4 ст. 311 МК України не передбачена, а самою правовою нормою передбачена можливість його порушення у термін, що не перевищує 10 днів, строку доставки товарів, встановленого статтею 95 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність доказів настання гарантійного випадку, передбаченого умовами угоди, суд констатує, що у відповідача були відсутні підстави для виставлення позивачу вимог про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 13 січня 2015 року № 1, № 2, № 3.

Відтак, зазначені вимоги відповідача, з урахуванням їх протиправності, підлягають скасуванню.

Як зазначено вище, під час судового розгляду встановлено протиправність висновків, що містять акти про настання гарантійного випадку від 13 січня 2015 року № 1, № 2, № 3, однак, зважаючи на ту обставину, що оформлення вказаних актів не призвело до зміни або припинення прав та обов'язків позивача, в задоволенні вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо складання зазначених актів, а також скасування таких актів слід відмовити.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

У той же час задоволеними можуть бути тільки вимоги, які відновлюють права, свободи та охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, суд зазначає, що визнання у спірних правовідносинах вимог позивача про визнання протиправними дій/рішень Харківської митниці Державної фіскальної служби України щодо складання Актів про настання гарантійного випадку №1 від 13.01.2015 р., №2 від 13.01.2015 р., №3 від 13.01.2015 р. та Вимог про сплату належної суми митних платежів за гарантією № 1 від 13.01.2015р., № 2 від 13.01.2015р., № 3 від 13.01.2015р., не буде мати на меті відновлення його порушених прав та охоронюваних законом інтересів через неналежно обраний спосіб судового захисту.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати вимоги Харківської митниці Державної фіскальної служби України про сплату належної суми митних платежів за гарантією від 13 січня 2015 року № 1, № 2, № 3.

3. В задоволенні решти позовних вимог Повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко