Справа № 810/1634/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ 810/1634/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними, недійсними та такими,

що підлягають скасуванню податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 фізична особа-підприємець (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Київській області (далі - відповідач, Васильківська ОДПІ) про визнання протиправними, недійсними та такими, що підлягають скасуванню податкових повідомлень - рішень від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками Акта № 2885/1703/НОМЕР_1 від 19.08.2014 "Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної-особи підприємця ОСОБА_1» (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 (далі - Акт перевірки), який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вважає такі висновки необґрунтованими з наступних підстав.

На думку позивача, за результатом проведення перевірки, посадові особи податкового органу дійшли помилкових висновків щодо безоплатної передачі товару ОСОБА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, оскільки відповідач невірно тлумачить зміст господарської операції за договором зберігання та неправомірно прирівнює переданий на зберігання ОСОБА_1 товар як чистий оподаткований дохід.

З огляду на зазначене позивач вважає, що податковим органом неправомірно збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах на загальну суму 21128,34 грн., та суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2013 рік у загальному розмірі 28022,18 грн.

Позивач також зауважив, що висновки відповідача про порушення ОСОБА_1 порядку сплати зобов'язань, нарахованих на підставі податкового повідомлення-рішення № від 02.04.2013 є безпідставними, оскільки вказане податкове-повідомлення було визнане протиправним та скасовано в судовому порядку.

За наведених обставин та враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 є добросовісним учасником податкових правовідносин, а податкові накладні, первинні документи та інші документи, що підтверджують чітке дотримання ФОП ОСОБА_1 положень чинного в Україні законодавства, складені належним чином та надавались посадовим (службовим) особам Васильківської ОДПІ в процесі проведення перевірки, позивач стверджує, що ФОП ОСОБА_1 не було допущено порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на представників Васильківської ОДПІ.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправними, недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , прийняті Васильківською об'єднаною державною податковою інспекцію ГУ Міндоходів у Київській області

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, явку уповноваженого представника у судове засідання 13.05.2015 - не забезпечив.

12.05.2015 від Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Київській області до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу в порядку письмового провадження. В обґрунтування доводів заперечень послався на обставини, викладені в Акті перевірки.

Відповідно до частини четвертої статі 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення вказаних норм, суд протокольною ухвалою від 13.05.2015 вирішив здійснювати судовий розгляд в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, у період з 23.07.2014 по 05.08.2014 посадовими особами податкового органу на підставі пп.75.1.5 п.75.1 ст.75 та 77 Податкового кодексу України, наказів Васистльківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області № 472 від 09.07.2014, № 519 від 05.08.2014, плану-графіка за ІІІ квартал 2014 року проведення докуметальних планових виїзних перевірок, а також відповідних направлень № 476 від 23.07.2014, № 490 від 05.08.2014 була проведена планова документальна виїздна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатом вказаної перевірки складено Акт № 2885/1703/НОМЕР_1 від 19.08.2014, у висновках якого зафіксовані такі порушення:

- п. 177.1, п. 177.2, ст. 177 Податкового Кодексу України у зв'язку із чим донараховано суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб результатами річного декларування за 2013 рік у розмірі 18681,45 грн;

- п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, а саме порушено правила сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 457,60 грн.

- п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України внаслідок чого порушено правила сплати податку на додану вартість на загальну суму 1083.45 грн.

- п.п. 1 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року із змінами та доповненням в результаті чого ФОП не утримав та не перерахував суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 38034,00 грн., в т.ч. в 2013 році у розмірі 38034,00 грн.

- п.250.2 ст.250 розділу VIII Податкового кодексу України, внаслідок чого станом на 31.12.13 по екологічному податку рахується заборгованість в сумі 97,76 грн.

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст.200 Податкового Кодексу України, у зв'язку із чим, ФОП занижено ПДВ у сумі 20121,56 грн., у тому числі за жовтень 2013 у в сумі 20121,56 грн., що фактично призвело до несплати податку на додану вартість в декларації за жовтень 2013 року.

Зі змісту Акта перевірки вбачається, що відповідно до договору № 1 зберігання нафтопродуктів та акту приймання-передачі майна від 05.10.2013 ФОП ОСОБА_1 безоплатно передала ФОП ОСОБА_2 паливно-мастильні матеріали на загальну суму 131529,36 грн. (сума ПДВ - 20121,56 грн).

Проте, станом на дату завершення перевірки фактична наявність залишків паливно-мастильних матеріалів у ФОП ОСОБА_2 не підтверджена.

За наведених обставин посадові особи податкового органу встановили, що станом на 05.10.2013 сальдо неоплачених та отриманих безоплатно товарів становить 109607, 80 грн., та дійшли висновку про заниження ФОП ОСОБА_1 доходу від провадження господарської діяльності за 2013 рік на суму 109607,80 грн., що призвело до заниження суми ПДФО за 2013 рік у загальному розмірі 18681,45 грн.

Крім того, в Акті перевірки податковим органом зазначено про заниження ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість на загальну суму 20121,56 грн. у зв'язку з безоплатною передачею товарів ФОП ОСОБА_2 згідно з договором № 1 зберігання нафтопродуктів та актом приймання-передачі майна від 05.10.2013, що фактично призвело до несплати ФОП ОСОБА_1 ПДВ по декларації за жовтень 2013 року.

Перевіркою також встановлено порушення п. 126.1 ст. 126 Податковго кодексу України, а саме правил сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 457,60 грн., а також порушення сплати податку на додану вартість на суму 10083,45 грн.

Крім того, в ході перевірки посадовими особами податкового органу виявлено заниження бази нарахування єдиним соціальним внеском на загальну суму, на яку нараховується єдиний соціальний внесок за січень-грудень 2013 року у розмірі 109607,80 грн., що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету суб'єктом підприємницької діяльності суми єдиного соціального внеску за 2013 рік в розмірі 38034,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення: форми "Р" № від 11.09.2014, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 28022,18 грн., у тому числі за основним платежем 18681,45 грн., штрафні (фінансові) санкції 9340,73 грн.; форми "Р" № від 11.09.2014, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) на загальну суму 30182,34 грн., у тому числі за основним платежем 20121,56 грн., штрафні (фінансові) санкції 10060,78 грн.; форми "Ш" № від 11.09.2014, відповідно до якого за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДФО за результатами річного декларування в розмірі 457,60 грн. ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% на суму 91,52 грн., форми "Ш" № від 11.09.2014, відповідно до якого за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 8244,85 грн. ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% на суму 1648,97 грн.; форми "Ш" № від 11.09.2014, відповідно до якого за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 1838,60 грн. ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% на суму 183,86 грн.

За результатом адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, зокрема, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку на додану вартість, податкового кредиту, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Пунктом 56.1 ст.56 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності.

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, однією з основних ознак господарської діяльності є отримання доходу (прибутку) від проведення певних дій суб'єктами господарювання.

В свою чергу, відповідно до пункту 137.1. статті 137, а також пункту 135.2 статті 135 Податкового кодексу дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від здійснення господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Під час судового розгляду судом встановлено, що 05.10.2013 між ФОП ОСОБА_1 (далі - Поклажодавець) та ОСОБА_2 (далі - Зберігач) було укладено договір зберігання нафтопродуктів № 1 (далі - Договір зберігання).

Стаття 936 Цивільного кодексу передбачає, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Приписами підпункту 14.1.32. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України передбачено поняття відповідального зберігання, як господарської операції, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.

Таким чином, за договором зберігання вказаними нормами передбачено передачу матеріальних цінностей іншій фізичній чи юридичній особі на зберігання без права їх використання та з подальшим поверненням без зміни кількісних та якісних характеристик.

Суд звертає увагу, що право власності на матеріальні цінності не передається від однієї особи до іншої, як передбачає підпункт 14.1.202 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, на який посилається відповідач в Акті перевірки та запереченнях на адміністративний позов.

Як вбачається зі змісту вказаного Договору зберігання, підпунктами 1.1 та 1.2 передбачено, що зберігач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені цим Договором, зберігати передане йому Поклажедавцем майно та повернути зазначене майно Поклажедавцеві у схоронності. Поняттям «майно» у цьому Договорі позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: дизельне пальне у кількості 4169 л; бензин А-92 в кількості 6973 л.; бензин А-95 в кількості 4387 л.; бензин А-76 в кількості 865 л.

Крім того, пунктом 6 даного Договору передбачено винагороду зберігача та порядок здійснення розрахунків.

На виконання умов пункту 2.3. Договору зберігання 05.10.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено та підписано акт приймання-передачі майна на зберігання.

Згідно з пунктом 1 Додаткової угоди № 1 до Договору зберігання №1 укладеної 29.07.2014 сторони підтвердили, що Зберігач у період з 05.10.2013 по 29.07.2014 надав Поклажодавцеві послуги зі зберігання майна останнього на загальну суму 6557,60 грн.

Тобто, наведені обставини свідчать про понесення певних витрат суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 пов'язаних із здійсненням нею господарської діяльності, а саме оплати послуг зберігання майнових цінностей, що є предметом її підприємницької діяльності.

29.07.2014 року зазначені суб'єкти господарювання уклали Додаткову угоду № 2 до Договору зберігання, відповідно до якого Сторони дійшли згоди припинити з 30 липня 2014 року зобов'язання Сторін за Договором в частині зберігання наступних нафтопродуктів: дизельне пальне в кількості 4169 л; бензин А-95 в кількості 4387 л., бензин А-92 в кількості 6973 л, та внести в Договір зміни, викладені у пунктах 2, 3 цієї Додаткової угоди: викласти пункт 1.2 Договору у наступній редакції: « 7.2. Поняттям «майно» у цьому Договорі позначаються нафтопродукти у наступному асортименті: - бензин А-76 у кількості 865 л»; викласти пункт 6.2. Договору у наступній редакції: « 6.2. Розмір винагороди Зберігача за зберігання майна Поклажодавця протягом 1 (одного) календарного місяця строку зберігання складає 35 (тридцять п 'ять) грн. 00 коп.,з урахуванням ПДВ».

В подальшому, сторони договірних відносин склали акт № 30/07-1 приймання передачі майна, відповідно до якого Зберігач повернув Поклажодавцеві наступні нафтопродукти, що були передані йому на зберігання на підставі Договору зберігання, а саме: дизельне пальне у кількості 4169 л; бензин А-92 в кількості 6973 л.; бензин А-95 в кількості 4387 л.

Крім того, позивачем було проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, що були предметом Договору зберігання, про що 25.07.2014 складено відповідний акт № 25/07-1.

Посилання податкового органу на те, що на час проведення перевірки фактична наявність залишків паливно-мастильних матеріалів у ФОП ОСОБА_2 не підтверджена, не приймається судом до уваги, оскільки жодних доказів такої перевірки суду не надано. При цьому, з яких підстав та на підставі яких доказів податковий орган дійшов такого висновку в Акті перевірки не зазначено. Як і не доведено це відповідачем в ході судового розгляду. Крім того, як було встановлено судом, позивачем та ФОП ОСОБА_2 складався акт приймання-передачі майна від 30.07.2014, відповідно до якого Зберігач повернув Поклажодавцеві передані на зберігання нафтопродукти.

Отже, оскільки за нормами чинного законодавства оподаткуванню підлягають доходи, отримані фізичною особою - підприємцем від здійснення господарської діяльності, а в даному випадку доходи позивачем отримано не було, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 177.1, п. 177.2, ст. 177 Податкового Кодексу України та нарахування їй суми податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування за 2013 рік у розмірі 18681,45 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження, які викладені к даному Акті перевірки є лише суб'єктивними думками посадових осіб, які проводили перевірку та не підтвердились жодними доказами в ході судового розгляду.

З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 11.09.2014, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 28022,18 грн., у тому числі за основним платежем 18681,45 грн., штрафні (фінансові) санкції 9340,73 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1. статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. (пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України)

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за жовтень 2013 на загальну суму 20121,56 грн. виходячи з того, що ФОП ОСОБА_1 було безоплатно передано матеріальні цінності на загальну суму 131529,36 грн. ФОП ОСОБА_2 за договором зберігання № 1 від 05.10.2013.

Проте, враховуючи що судом встановлено безпідставність висновку податкового органу щодо безоплатної передачі матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_2 за договором зберігання № 1 від 05.10.2013 та отримання ФОП ОСОБА_1 доходу від даної операції, суд дійшов висновку про неправомірність збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 28022,18 грн., у тому числі за основним платежем 18681,45 грн., штрафні (фінансові) санкції 9340,73 грн. У зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення: форми "Р" № від 11.09.2014 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно встановленого перевіркою порушення позивачем правил сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 457,60 грн., суд зазначає про таке.

Оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства регулюється Порядком (затверджений наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 № 984 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.01 2011 за № 34/18772), (далі - Порядок № 984).

Згідно з нормами зазначеного Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В свою чергу, в Акті перевірки не міститься належного обґрунтування порушення ФОП ОСОБА_1 п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України правил сплати податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 457,60 грн., зокрема, не зазначено в чому саме полягає таке порушення. Не зазначено про це і у запереченнях.

За наведених обставин, судом встановлено необґрунтованість даного висновку, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення форми "Ш" № від 11.09.2014 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно прийнятих Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області податкових повідомлень рішень форми "Ш" № від 11.09.2014, відповідно до якого за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 8244,85 грн. ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% на суму 1648,97 грн.; форми "Ш" № від 11.09.2014, відповідно до якого за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 1838,60 грн. ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% на суму 183,86 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 7 Порядку № 984 встановлено, що за результатами розгляду керівником органу державної податкової служби (його заступником) акта перевірки, заперечень посадових осіб платника податків або його законних представників та інших матеріалів перевірки, у терміни та порядку, встановлені Податковим кодексом України, приймаються відповідні податкові повідомлення-рішення.

Проте, під час судового розгляду справи судом встановлено, що в Акті перевірки про зазначені у податкових повідомленнях-рішеннях № від 11.09.2014 та № порушення позивачем вимог законодавства, посадовими особами взагалі не зазначено і не наведено системний виклад обставин за навності яких відповідач дійшов висновку про порушення норм податкового законодавства та прийняв зазначені податкові повідомлення-рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем у запереченнях на адміністративний позов жодних пояснень з приводу прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень взагалі не вказано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що податкові повідомлення-рішенняя № від 11.09.2014 та № від 11.09.2014 є такими, що прийняті неправомірно та всупереч нормам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до статей 11 та 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було надано суду документів витребуваних ухвалою від 20.04.2015, а саме, належним чином засвідчених копій документів та матеріалів, які використані в ході проведення перевірки і на які посилається податковий орган в Акті перевірки, а також інші документи та матеріали, які підтверджують викладені в Акті перевірки обставини.

Крім того, відповідачем жодним чином не доведено фактів порушення позивачем норм податкового законодавства та підстав правомірності прийняття Васильківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В свою чергу, позивач надав суду достатню кількість належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги недоведеність відповідачем правомірності зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та нарахування штрафних санкцій, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. При цьому, суд зазначає, що для належного захисту порушеного права буде достатнім визнання цих податкових повідомлень-рішень протиправними та скасування їх.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки вимог про відшкодування судових витрат позивач не заявляв, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № , від 11.09.2014 № .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.