Справа № 810/3818/13-а
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року 810/3818/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Мкртчян Н.С., за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Коваля А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 із позовом до Володарського відділення Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення від 29 травня 2013 року №0.

29 липня 2013 року Київським окружним адміністративним судом замінено відповідача - Володарське відділення Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби на Тетіївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 травня 2013 року №0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року такі постанови Київського окружного адміністративного суду та Київського апеляційного адміністративного суду скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

22 квітня 2015 року вказана адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та відповідно до вимог статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України передана на розгляд судді такого суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року справу прийнято до свого провадження суддею такого суду.

Протокольною ухвалою суду від 22 травня 2015 року відповідача у справі - Тетіївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області замінено на Тетіївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у зв'язку із реорганізацією (ДПІ, Інспекція).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки між нею та Володарською селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки, в якому досягнуто згоди щодо орендної плати. Стверджувала, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення, визначив податкове зобов'язання з порушенням умов договору, адже Податковим кодексом України встановлено, що орендна плата сплачується на підставі та умовах, визначених у договорі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, стверджував, у тому числі і в письмових запереченнях, що посадові особи Інспекції під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 29 травня 2013 року №0 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Зазначив про факт зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, про яку йдеться; підкреслював, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір від визначеного у договорі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи із такого.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, 5 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та Володарською селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0489 га для обслуговування існуючої нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, у подальшому зареєстрований у відділі Держкомзему у Володарському районі 8 квітня 2011 року за №00055 (т.1 а.с.9-12). За умовами такого договору, із урахуванням нормативної грошової оцінки землі, яка на час підписання договору становила 11740,89 грн., розмір орендної плати встановлено на рівні 12% від такої оцінки, на рік - 1408,91 грн., тобто 117,41 грн. щомісячно. Тут же погоджено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. Також закріплено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів внаслідок інфляції; в інших випадках, передбачених законодавством.

Рішенням Володарської селищної ради Київської області від 8 лютого 2011 року про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель смт. Володарка змінено нормативну грошову оцінку земель шляхом її збільшення, що в свою чергу призвело до підвищення розміру орендної плати за використання земельних ділянок (т.1 а.с.28).

9 лютого 2011 року Володарською селищною радою направлено на адресу Інспекції вказане рішення для використання в роботі (т.1 а.с.27-28).

8 лютого 2012 року Володарською селищною радою прийнято рішення № 473-14(п)-VI, яким в односторонньому порядку вирішено внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 8 квітня 2011 року №00055, укладеного між ОСОБА_3 та Володарською селищною радою; зокрема, із зазначенням розміру щорічної орендної плати у сумі 11073,00 грн. (т.1 а.с.33, т.2 в.с.28), на рівні 9 відсотків від нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1 а.с.34)

28 листопада 2012 року Відділом Держкомзему у Володарському район Київської області направлено на адресу ДПІ інформацію про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які знаходяться в межах Володарської селищної ради, де відображено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яку орендує ОСОБА_3, становить 123042,00 грн. (т.1 а.с.31-32, т.2 а.с.27).

Рішенням Володарської селищної ради Київської області від 12 березня 2013 року №837-21-VI внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 8 квітня 2011 року №00055, шляхом зазначення, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно листа Відділу Держкомзему у Володарському районі Київської області від 26 січня 2012 року за №75 становить 123042,18 грн., а орендна плата вноситься орендарем щорічно в 9 (дев'яти) кратному розмірі земельного податку, що встановлений для такої земельної ділянки, відповідно до статті 287 Податкового кодексу України (т.1 а.с.62).

Суд звертає увагу, що лише 20 травня 2013 року у листі №02-20/153 Володарська селищна рада звернулася до позивача із пропозицією внести зміни до договору оренди шляхом викладення предмету договору в редакції, з урахуванням збільшеного розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1 а.с.57-59, т.2 а.с.25-26), та повідомила про факт збільшення такої грошової оцінки.

18 червня 2013 року ОСОБА_4 надано відповідь, у якій вказано, що вона не погоджується із указаною пропозицією про внесення змін у договір оренди (т.1 а.с.65-66).

29 травня 2013 року Володарським відділенням Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання із орендної плати з фізичних осіб на 11073,80 грн.

При цьому, судом з'ясовано, що таке грошове зобов'язання нараховане виключно за 2012 рік, що підтверджується наданим Інспекцією розрахунком (т.2 а.с.29), виходячи із розрахунку 9 % від розміру нової грошової оцінки земельної ділянки на рівні 123042,18 грн.

На підтвердження здійснення ОСОБА_3 оплати орендної плати за 2012 рік у розмірі, визначеному при укладенні договору оренди, подано завірені копії квитанцій про оплату (т.2 а.с.35,35зв.,36), а оригінали таких документів оглянуто у судовому засіданні, встановлено відповідність їм залучених до матеріалів справи копій.

У той же час, у судовому засіданні представник ДПІ не зміг пояснити чому при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення податковим органом не було враховано розмір сплачених позивачем сум орендної плати; лише вказав, що відповідне повідомлення-рішення приймалося на підставі отриманих від Відділу Держкомзему у Володарському районі Київської області відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також інформації від Володарської селищної ради.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

У відповідності до частин першої та другої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (стаття 12 Земельного кодексу України).

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням у підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За нормами пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як визначено у підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Отже, Податковим кодексом України закріплено обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ Податкового кодексу України (у цьому випадку суд застосовує норми такого кодексу у редакції чинній на час виникнення спірних відносин).

За правилами пунктів 288.1 та 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, за змістом підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

За нормами пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язується сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Також суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року у справі №21-274а14 про те, що виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (т.2 а.с.23-24).

За приписами частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у досліджуваному випадку розмір орендної плати не може бути нижчим за 3% від нової нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки.

Разом із тим, суд звертає увагу, що у статті 30 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Крім того, за нормами статті 31 цього ж Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

За змістом частин першої та другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 Цивільного кодексу України).

При цьому, зміна розміру земельного податку є лише підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

До того ж, у пункті 28 договору оренди земельної ділянки від 5 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та Володарською селищною радою зазначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Таким чином, у випадку, який розглядається, по-перше, зміни до договору оренди внесено в односторонньому порядку без дотримання законодавчо визначеного порядку внесення таких змін, а тому визначений лише однією стороною договору розмір орендної плати не може застосовуватися як належний і обов'язковий для обрахунку і сплати плати за землю; по-друге, суд враховує, що ОСОБА_3 повідомлено про зміну грошової оцінки землі лише у травні 2013 року, а орендну плату нараховано виходячи зі зміненої нормативної грошової оцінки за 2012 рік; по-третє, податковим органом не враховано сплачену за 2012 рік позивачем суму коштів за оренду земельної ділянки.

На підставі викладеного суд констатує, що річний розмір орендної плати за земельну ділянку за 2012 рік, який підлягає перерахуванню позивачем до бюджету, складає 3691,27 грн. (123042,18*3%), оскільки він у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (на рівні трикратного розміру земельного податку, а останній - 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки).

При цьому, суд враховує, як вже зазначалося вище, що позивачем у 2012 році сплачено орендну плату за землю у розмірі 117,41 грн. щомісячно, всього за 2012 рік - 1408,92 грн., що підтверджується примірниками квитанцій (т.2 а.с.35,35зв.,36), оригінали яких досліджено у судовому засіданні.

Таким чином, сума орендної плати за земельну ділянку за 2012 рік, яка залишилася не сплаченою і підлягає сплаті позивачем складає 2282,35 грн. (3691,27 грн.-1408,92 грн.).

У той же час, донарахування у оскаржуваному податковому рішенні решти суми орендної плати є безпідставним та необґрунтованим, а тому у цій частині податкове повідомлення-рішення №0 від 29 травня 2013 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а саме - у сумі 8791,45 грн. (11073,80 грн. - 2282,35 грн.).

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

У відповідності до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 114,71 грн., доказів понесення інших судових витрат не надано. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням їх майнового характеру, суд вважає необхідним присудити на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 80,00 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Володарського відділення Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби № від 29 травня 2013 року у сумі 8791 (вісім тисяч сімсот дев'яносто одна) грн. 45 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 80 (вісімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 27 травня 2015 р.