Справа № 622/1500/14-а
Суддя: Юхименко О. М.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1500/14-а
ПОСТАНОВА

іменем України

27.05.2015 року смт.Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі :

Головуючого судді Юхименко О.М.

при секретарі Озерській Ю.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Колісник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Золочів справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року до Золочівського районного суду Харківської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій. Свій позов він мотивує тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, інвалідом II групи із числа осіб, які постраждали від наслідків на Чорнобильській АЕС. Вважає, що відповідач нараховує і виплачує йому пенсію у неналежному розмірі, що не відповідає вимогам ст.ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив суд визнати протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Харківської області в перерахунку йому пенсії відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210. Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210, за фактично відпрацьований час з 12.01.1988 по 12.02.1988 роки починаючи з 01.10.2013 року.

Представник позивача ОСОБА_2 та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Зазначили, що 19.12.2012 року позивачу, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, була призначена пенсія в розмірі 2254,20 грн, 18.09.2013 року за його зверненням пенсію було перераховано та її розмір склав 4355,20 грн.. Із зазначеним перерахунком він не погодився, оскільки під час перерахунку було застосовано п.4 Порядку обчислення пенсій, який регулює порядок визначення розміру заробітної плати для обчислення пенсій у випадку роботи в зоні відчуження вахтовим методом. Але в зоні відчуження він знаходився у відрядженні і не працював за вахтовим методом. З метою встановлення справедливого розміру пенсії він знову звернувся до УПФ, але йому було надано відповідь про неможливість, із наданих документів зробити висновок щодо методу роботи, і розмір пенсії з 01.05.2014 року незаконно зменшено до 2419,95 грн.

Представник відповідача за довіреністю проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, у зв'язку з їх необгрунтованістю та незаконністю з огляду на наступне.

18.03.2012 року до управління звернувся ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому було призначено пенсію з 19.12.2012 року в розмірі 2254,20 грн. 18.09.2013 року згідно поданої заяви про перерахунок пенсії із заробітної плати відповідно до ст.. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначається із заробітку, одержаного за роботи в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. На підставі наданої ВАТ «Восток» довідки № 151 від 18.09.2013 року було проведено перерахунок та пенсія склала 4355,20 грн. Після звернення заявником до Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ управлінням отримано роз'яснення про те, що підставою для обчислення пенсії по інвалідності є довідка про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, що видається підприємством, установою, організацією за встановленою формою на підставі первинних документів. Враховуючи те, що первинні документи та документи підтверджуючі метод роботи в зоні відчуження та населений пункт в якому проводились роботи відсутні, підстав для обчислення пенсії із заробітної плати, визначеної за довідкою № 151 про заробіток немає, тому було знову зроблено перерахунок пенсії з 01.05.2014 року, який складає 2419,95 грн.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Зі змісту ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 вищезазначеного Закону, де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст.67 зазначеного Закону, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2,3,4 категорій та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-ПІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є постраждалою особою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом ІІ групи, внаслідок захворювання, яке пов'язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначене підтверджується поданими доказами, зокрема, копією посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 20.02.2013 р. (а.с.4) Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, позивача, відповідно "До положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано інвалідом II групи з 14.02.2013 року.

Згідно виписки з наказу по АТП -16344 № 1 від 10.01.1988 року ОСОБА_1 був відряджений в м. Чорнобиль з 11.01.1988 до 12.02.1988 року. З смт. Золочів він вибув 11.01.1988 року прибув у м. Чорнобиль 12.01.1988 року, вибув з м. Чорнобиль 12.02.1988 року прибув до смт. Золочів 13.02.1988 року, Тобто в зоні відчуження він знаходився у відрядженні з 12.01.1988 року по 12.02. 1988 рік. Відрядження ? це поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

Особи, визнані інвалідами однієї з трьох груп інвалідність яких пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або в зв'язку з проживанням на забрудненій території, відносяться до І категорії. При призначенні пенсії по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС порядок обчислення заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На підставі п.п.4 п.3 якщо особа пропрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за

період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати;

З 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області та отримує пенсію по інвалідності ЧАЕС.

Перебуваючи на обліку у відповідача та отримуючи пенсію позивач звернувся із вимогою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до розмірів, визначених ст.ст. 50, 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, листом відповідача від 21.03.2014 року № 2304/1381 було повідомлено, що за наявними у пенсійній справі ОСОБА_1 документами неможливо зробити висновок щодо методу роботи, за яким він працював у зоні відчуження та немає підстав для обчислення пенсії за довідкою про заробіток від 18.09.2013 року № 151 виданою ВАТ «Восток» тобто відповідачі самі собі перечать, так як пенсія вже була призначена, виплачувалася та перераховувалася.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Виходячи із змісту ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам IІ групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Також, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІI групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Вказані норми Закону були змінені 28.12.2007 року, нова редакція зазначених статей 50, 54 Закону набрала чинності з 01.01.2008 року, проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону від 19.12.1991 року, позивач мав право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 19.12.2012 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Умови призначення і виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Призначення і виплата такої допомоги здійснюється Управліннями пенсійного фонду України в районних, районних у містах Києві та Севастополі за місцем реєстрації або місцем проживання постраждалих осіб.

Оскільки пенсія позивачу має визначатися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком, тому відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у перерахунку пенсії.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги на оздоровлення основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 33 Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності.

Згідно до п. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути нижчим - по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Зі змісту статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно ч. З ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Таким чином, для позивача, як інваліда II групи з 14.02.2013 року, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою 1 категорії, розмір державної та додаткової пенсії повинен був розраховуватися виходячи з наведених розмірів.

Суд не приймає доводи відповідача в тій частині, що відповідно до постанови КМУ № 1210 від 23.11.2014 року та листа Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України справу приведено у відповідність згідно чинного законодавства з 01.05.2014 року та розмір пенсії складає 2419,95 грн.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Починаючи з 01.01.2014 р., Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 06.07.2014 р. №1534-18 не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 р. пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст. ст. 50, 54 вказаного Закону.

Проте, Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 03.08.2014 р. №1622-18, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні первинні документи та документи підтверджуючі метод роботи в зоні відчуження та населений пункт в якому проводились роботи. Підставою для нарахування пенсії із заробітку в зоні відчуження є довідка про заробітну плату в зазначений період, яка була надана позивачем, питань з боку відповідачів не виникло, пенсію було перераховано, позивачем була надана виписка з наказу по АТП-16344 № 1 від 10.01.1988, в якому чітко вказано пункт 1 «Командировать в г. Чернобыль с 11.01.1988 г. по 13.02.1988 г. видителя автобуса ОСОБА_1» . 2. «Бухгалтерии призвести оплату согласно действующего Положения», що не оспорювалося і відповідачем, так як пенсію позивачу було призначено, відряджувальне посвідчення, в якому зазначено, строк відрядження, підстава, також є відмітки про прибуття в пункт призначення та вибуття з нього, де чітко зазначено, що ОСОБА_1 вибув з смт. Золочів 11.01.1988 року, прибув в м. Чорнобиль 12.01.1988 року, 12.02.1988 року вибув з м. Чорнобиль та прибув до смт. Золочів 13.02.1988 року, затверджені печаткою Автопідприємства Чорнобильської АЕС. (а.с. 7,8.)

При умові нарахування відрядженим працівникам підвищеної оплати праці за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за фактично відпрацьований час призначення пенсії провадиться без вимог щодо підтвердження документами первинного бухгалтерського обліку кількості відпрацьованих годин (лист Мінпраці України від 05.09.96 р. N 09-3013).

Таким чином, доводи Управління пенсійного фонду про призначення пенсії постраждалим виключно на нормах, які встановлені Постановами Кабінету Міністрів України, не можуть прийматись судом як доказ правомірності діянь відповідача, оскільки вказані правовідносини регулюються Законами і саме Законом чітко вказаний розмір таких пенсій.

Згідно ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 5 та 9 КАС України, як правовий акт, який має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду. Згідно п. 1 статті IV Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною. Стаття V Конвенції зобов'язує кожну країну, яка підписала конвенцію, забезпечити можливість особам, яким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди. Стаття VІ Конвенції передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоров'ю в тридцять років. П. ч. 1 ст. VI Конвенції надає право країнам, які підписали Конвенцію, збільшувати строк позовної давності в цьому випадку. Всі питання пов'язані з застосуванням Конвенції передбачено вирішувати на підставі закону країни, яка цю Конвенцію ратифікувала. Таким законом є прийнятий 3 грудня 1997 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з приєднанням України до Віденської конвенції» № 684/97-ВР, який вніс зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» № 39/95-ВР від 8.02.1995 р. Так згідно ст. 72 цього Закону відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною - настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Стаття 76 визначає, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності, В відношенні Чорнобильської катастрофи, абсолютну відповідальність за ядерну шкоду завдану здоров'ю цим ядерним інцидентом, стаття 73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» кореспондує до відповідного законодавства України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , який з 06 червня 1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоров'ю, втрату працездатності, завдану особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов'язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі (стаття 13 закону).

Враховуючи викладене, суд вважає, що строк для звернення до суду не пропущено, оскільки по даній категорії справ він не застосовується.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд вважає доведеним факт протиправного діяння (бездіяльності) відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Золочівському районі Харківської області, а також факт протиправного діяння (дій) щодо відмови позивачу в здійсненні перерахунку пенсій.

При розгляді даної справи, встановлюючи час, з якого потрібно зробити перерахунок пенсії та заборгованості, що виникла у відповідача перед позивачем, суд враховує положення частини 2 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання діяння (дії та бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України у Золочівському районі Харківської області по нарахуванню а також відмови в здійсненні йому перерахунку пенсії як інваліду 2групи з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з 01.10.2013 року , а також відмови в здійсненні перерахунку та виплаті протиправними та щодо зобов'язання відповідача встановити позивачеві, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, зробити перерахунок та виплату заборгованості по день винесення постанови, з урахуванням проведених позивачеві за цей період виплат.

Відповідно до положень ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач, Пенсійний фонд України, та його органи на місцях звільнені від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.19, 46, 55, 152 Конституції України, ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», ст. 33 Закон України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" ст.ст. 1, 2, 5, 90, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Харківської області в перерахунку йому пенсії відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Золочівському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210, за фактично відпрацьований час з 12.01.1988 по 12.02.1988 роки виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за весь фактично відпрацьований час з 12.01.1988 по 12.02.1988 року зазначеної у довідці про заробіток від 18.09.2013 року № 151, виданої ВАТ «Восток», починаючи з 01.10.2013 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя О. М. Юхименко