Справа № 813/1553/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Львів № 813/1553/15

13 год. 52 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі: головуючий суддя Клименко О.М., суддя Гавдик З.В., суддя Мартинюк В.Я., за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідачів: представник Рибак Н.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Львівська митниця), в якому, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії Львівської митниці, якою невиконані вимоги п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №678, якою затверджений «Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків», проігноровані вимоги ст. ст. 19, 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 КАС України, щодо обов'язкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, невчасно і з запізненням направлена заява від 13.11.2013 року до Державної фіскальної служби України, незаконно і безпідставно затягнутий строк розгляду заяви від 13.11.2013 року, умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення;

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Львівської митниці, якими не виконані вимоги ст. ст. 19, 40, 129 Конституції України та приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №678 «Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків», проігноровані вимоги ст. 46 Конституції України, ст. 590 Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що стосуються питань компенсації моральної шкоди, а також права ОСОБА_3 на соціальний захист;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України здійснити передбачені чинним законодавством заходи та прийняти за результатами розгляду заяви від 13.11.2013 року рішення по питанню компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням протягом 2010 року службових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.11.2013 року позивачем направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ним службових обов'язків на адресу Львівської митниці Міндоходів. Проте, листом від 22.11.2013 року №3.2/47-6694 позивачеві відмовлено у задоволенні такої заяви.

Такі дії та бездіяльність митного органу були оскаржені в судовому порядку. 20.11.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, серед іншого, зобов'язано Львівську митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків протягом 2010 року.

Позивач зазначає, що вказане судове рішення надійшло на адресу Львівської митниці 24.11.2014 року. Проте заява позивача від 13.11.2013 року була скерована на адресу Державної фіскальної служби України лише 29.12.2014 року. Позивач вважає, що відповідачем 2 умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення.

Також позивач зазначає, що з моменту отримання відповідачем 1 його заяви, будь-яких рішень за результатами її розгляду на адресу ОСОБА_3 не надходило. Відтак, вважає позовні вимоги обґрунтованими, і просить їх задовольнити.

Представник Державної фіскальної служби України в усних поясненнях заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_3, просив відмовити у їх задоволенні повністю.

Представник відповідача 2 заперечив позов повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях від 10.04.2015 року на позовну заяву. Зазначив, що Порядком здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків не встановлено строків скерування документів до Державної фіскальної служби України.

Також пояснив, що позивачем до заяви від 13.11.2013 року не надано усіх документів, які передбачені п.2 Порядку, тому Львівська митниця діяла в межах повноважень, та у спосіб, визначених законодавством. Представник відповідача 2 таку позицію підтримав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13.11.2013 року ОСОБА_3 направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ним службових обов'язків на адресу Львівської митниці. Листом від 22.11.2013 року №3.2/47-6694 ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні такої заяви.

Внаслідок судового оскарження такої відмови, Львівським апеляційним адміністративним судом постановлено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а саме визнано протиправними дії Львівської митниці Міндоходів щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року адресованої начальнику Львівської митниці Міндоходів, відповідь на яку була надана листом №3.2/47-6694 від 22.11.2013 року та зобов'язано Львівську митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків протягом 2010 року.

Як слідує з матеріалів справи, зазначене судове рішення надійшло на адресу Львівської митниці 24.11.2014 року, а заява позивача від 13.11.2013 року була скерована на адресу Державної фіскальної служби України 29.12.2014 року, що підтверджується списком поштових відправлень (а.с.58).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З метою реалізації статей 427, 431 Митного кодексу України (далі - МК України) (в редакції 11.07.2002 р. № 92-IV), Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №678 від 26.05.2004 р., якою був затверджений Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків (далі - Порядок), який визначає механізм, умови і розміри здійснення за рахунок Державного бюджету України компенсації шкоди в разі загибелі, інвалідності або іншого ушкодження здоров'я працівника митного органу, спеціалізованої митної установи чи організації, що сталися внаслідок нещасного випадку або були заподіяні йому умисно під час виконання чи були пов'язані з виконанням таким працівником службових обов'язків.

Наведені норми кореспондуються із вимогами ст. 590 Митного кодексу України (від 13 березня 2012 року №4495-VI).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що постраждалий працівник митного органу, спеціалізованої митної установи чи організації або його спадкоємці звертаються до митного органу, спеціалізованої митної установи чи організації, де працює (працював) постраждалий, з письмовою заявою, до якої додаються такі документи : копія акта про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, засвідчена в установленому порядку; у разі загибелі постраждалого - копія свідоцтва про смерть; у разі інвалідності чи стійкої втрати постраждалим професійної працездатності - копія довідки медико-соціальної експертної комісії про групу інвалідності чи про ступінь стійкої втрати професійної працездатності; копія документа, що засвідчує зв'язок між загибеллю, інвалідністю або іншим умисно заподіяним ушкодженням здоров'я та виконанням службових обов'язків постраждалим (видається органами прокуратури, СБУ, МВС, судом); довідка Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань або його територіальних органів про проведені ним виплати у зв'язку з нещасним випадком.

У відповідності до п.3 Порядку, одержані відповідним митним органом, спеціалізованою митною установою чи організацією документи передаються до Держмитслужби і розглядаються в установленому нею порядку. Держмитслужба протягом місяця після одержання всіх необхідних документів приймає рішення про компенсацію шкоди. Про прийняте рішення заявник повідомляється протягом тижня. Про відмову в компенсації шкоди заявник повідомляється письмово з обґрунтуваннями причин відмови. Рішення про відмову в компенсації шкоди може бути оскаржене в судовому порядку.

У розділі 5 Порядку визначено порядок та розміри компенсації шкоди, яка виплачується постраждалому або його спадкоємцям.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як слідує зі змісту Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року, судом апеляційної інстанції вказано, що, «відмовляючи в задоволенні позову, суд залишив поза увагою ту обставину, що відповідно до положень МК України та Порядку здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків, Львівська митниця Міндоходів не наділена повноваженнями вирішувати питання компенсації такої шкоди, а зобов'язана при отриманні заяви передати її за належністю до Держмитслужби для розгляду в установленому порядку». Відтак, зобов'язав Львівську митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків протягом 2010 року.

Тому, суд вважає помилковими доводи Львівської митниці щодо необхідності витребовування усіх документів, які передбачені п.2 Порядку, до раніше поданої заяви позивача від 13.11.2013 року. Крім цього, нормами Порядку здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків, не передбачено такого обов'язку.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, посилання Львівської митниці на відсутність у Порядку встановлених строків скерування документів до Державної фіскальної служби України, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на наведені норми, постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача, що у свою чергу зобов'язує суб'єкта владних повноважень діяти відповідно до вимог МК України та Порядку здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків.

Враховуючи, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду зобов'язального характеру надійшла на адресу Львівської митниці 24.11.2014 року, а заява позивача від 13.11.2013 року була скерована на адресу Державної фіскальної служби України лише 29.12.2014 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій Львівської митниці щодо невчасного направлення заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року до Державної фіскальної служби України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Львівської митниці, якою невиконані вимоги п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №678, якою затверджений «Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків», проігноровані вимоги ст. ст. 19, 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 КАС України, щодо обов'язкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, незаконно і безпідставно затягнутий строк розгляду заяви від 13.11.2013 року, умисно створені перешкоди для негайного виконання судового, то такі задоволенню не підлягають, оскільки являються похідними від вимоги про визнання протиправними дій щодо невчасного направлення заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року до Державної фіскальної служби України та по своїй суті є нормативним обґрунтуванням останньої, що виключає необхідність додаткової констатації порушення з боку відповідачів у резолютивній частині постанови.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо розгляду Державною фіскальною службою України заяви позивача від 13.11.2013 року. Вказана обставина не заперечувалась представником відповідача 1.

Відповідач 1, як суб'єкт владних повноважень, не вчинив жодних дій, передбачених вимогами МК України та п. 3 Порядку здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків, спрямованих на розгляд заяви ОСОБА_3 від 13.11.2013 року, яка скерована листом Львівської митниці 26.12.2014 року №13-70-10/13-712, отже проявив протиправну бездіяльність.

При цьому, суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виклавши вимоги позивача в редакції, яка не змінює їх правового змісту, а саме визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків від 13.11.2013 року.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Львівської митниці належних та допустимих доказів та обґрунтувань позивачем не надано, тому такі не підлягають задоволенню.

В той же час, у контексті положень частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність відповідача 1, враховуючи встановлені судом обставини під час оцінки заперечень відповідача 2, суд, визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що таке можливо відновити, зобов'язавши Державну фіскальну службу України прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків від 13.11.2013 року.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, норми чинного законодавства, необхідність відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відповідно до частини задоволених вимог на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Львівської митниці Державної фіскальної служби України щодо невчасного направлення заяви ОСОБА_3 щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків від 13.11.2013 року до Державної фіскальної служби України.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків від 13.11.2013 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_3, як працівнику митних органів, під час виконання або пов'язаної з виконанням службових обов'язків від 13.11.2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Клименко О.М.

Судді Гавдик З.В.

Мартинюк В.Я.