Справа № 815/6749/14
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6749/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року

10год.02хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Судді - Потоцької Н.В.

Судді - Єфіменко К.С.

За участю секретаря - Слободянюка К.С.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреністю

Від відповідачів:

Від Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті: не

з'явився

Від Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 03.11.2014 року №279-к., визнати незаконними та протиправними дії відповідачів щодо звільнення ОСОБА_1 у порушення вимог КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2012 року він перебуває на посаді старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті. 03 червня 2014 року позивачем було отримане попередження, в якому було зазначено, що у зв'язку із зміною у структурі та штатному розписі Укрморрічінспекції, продовж двох місяців після його отримання ОСОБА_1 буде звільнено з посади за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Проте, упродовж всього часу, а саме, з моменту отримання попередження, позивачу в порушення ст. 49-2 КЗпП України не було запропоновано іншої посади в Укрморрічінспекції, хоча вакантні посади були й досі є у наявності.

Крім того, після спливу двохмісячного терміну ОСОБА_1 звільнено не було та було направлено у відпустку без збереження заробітної плати. Позивач вказує, що його направлення у відпустку відбулося під час перебування на лікарняному. В подальшому, після виходу з лікарняного 30.08.2014 р, позивач дізнався, що він знаходиться у відпустці з 15.08.2014р. без збереження заробітної плати строком до 28.11.2014року та 11.11.2014 року під час розмови з начальником Міжрегіонального управління позивач дізнався, що з 03.11.2014 року його було звільнено. ОСОБА_1 вважає, що він був звільнений незаконно, з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, що є грубим порушенням вимог КЗпП України.

Також позивач зазначає, що начальник відділу кадрів ОСОБА_4, повідомила ОСОБА_1, що його було відкликано 03 листопада 2014 року із відпустки та після цього одразу ж звільнено. Однак, в порушення вимог законодавства про працю по теперішній час позивача з наказом про звільнення не ознайомлено, трудову книжку позивач не отримав, про відкликання з відпустки його повідомлено не було.

Всі ці обставини вказують на протиправність дій відповідачів під час звільнення позивача та незаконність прийнятого наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про його скасування та поновлення на посаді.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача /Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті/ в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином та завчасно. 23.12.2014 року представник Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014р. №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральної виконавчої влади, інших державних органів», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 року № 74-р «Про міжрегіональні територіальні органи Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті» наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 № 235 введено в дію структуру та штатний розпис Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті. У нововведеному штатному розписі посада старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті відсутня, у зв'язку з чим, ОСОБА_1, який обіймав вказану посаду було попереджено під особистий підпис 03 червня 2014 року про звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 та статті 49-2 КЗпП України. При цьому позивачу пропонувалась посада старшого державного інспектора відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою на річковому транспорті Полісько-Карпатського міжрегіонального територіального управління, що підтверджується Актом щодо пропозиції вакантної посади від 23 липня 2014 року, де в свою чергу зазначено, що позивач відмовився ознайомитись із запропонованою посадою під особистий підпис.

В подальшому Укрморрічінспекцією був оголошений конкурс 20.06.2014 щодо наявності вакантних посад, однак на жодну із запропонованих посад ОСОБА_1 не виявив бажання та не надав згоду перевестись в установленому порядку.

Наказом Укрморрічінспекції від 15.08.2014 № 304-в ОСОБА_1 надана відпустка без збереження заробітної плати терміном з 18 серпня по 28 листопада 2014 року відповідно до пункту 6-6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014. Оскільки станом на 3 листопада 2014 року позивач не виявив бажання обіймати запропоновані йому посади, його було відкликано з відпустки згідно з наказом Укрморрічінспекції від 03.11.2014 № 425-в та наказом від 03.11.2014 року №279-К звільнено із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Твердження Позивача, що він не був ознайомлений своєчасно з вищевказаними наказами про відкликання із відпустки і звільнення із займаної посади, спростовується актами від 03.11.2014 «Про відмову ОСОБА_6 ознайомитися з наказом від 03.11.2014 № 425-В про відкликання з відпустки у зв'язку з виробничою необхідністю» та «Про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з наказами від 03.11.2014 р. № 279-К про звільнення з посади». Крім цього, звільнення ОСОБА_1 погоджено в установленому порядку з профспілкою, що підтверджується листами первинної профспілкової організації Укрморрічінспекції від 14.08.2014 №1-П та від 03.11.2014 року №6-П.

Також позивач виявив бажання своєчасно отримати трудову книжку, що підтверджується заявою про направлення трудової книжки на адресу м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 86, у зв'язку з чим, трудова книжка була направлена позивачу за вказаною адресою.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті проведено з дотриманням норм чинного законодавства України

Отже оскаржуваний наказ винесений Укрморрічінспекції на підставі та в межах діючого законодавства України та підстави для його скасування відсутні.

Представник відповідача /Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті/ в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень на адміністративний позов до суду не надав.

В судовому засіданні представники сторін підтримали наведені правові позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу №656к від 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 з 02.01.2013р. був призначений на посаду старшого державного інспектора Одеського регіонального відділу Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті.

02.06.2014року наказом Голови Укрморрічінспекції № 235 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті» (а.с.79), вирішено: Ввести з 02.06.2014 в дію структуру Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, затверджену Головою Укрморрічінспекції П. ОСОБА_7 від 15.05.2014 за погодженням з Міністром інфраструктури України ОСОБА_8 від 15.05.2014, та штатний розпис Укрморрічінспекції, затверджений Головою Укрморрічінспекції П. ОСОБА_7 від 15.05.2014 за погодженням з Міністерством фінансів України від 29.05.2014.

Згідно штатного розпису, який введений в дію з 02.06.2014 року наказом від 02.06.2014 № 235, посада старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті відсутня.

На виконання пункту 2.3 наказу Голови Укрморрічінспекції від 02.06.2014 року № 235, 03.06.2014 року ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до змін у структурі та штатному розписі Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті на 2014 рік, введених в дію наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 року №235 виключено посаду старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті. У зв'язку з чим, відповідно до ст. 49І Кодексу Законів про працю України через два місяці з дати цього попередження ОСОБА_1 буде звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Також позивачу надано право: звільнитись з роботи за власним бажанням, за угодою сторін або звільнитись за переведенням до іншого підприємства, установи, організації.

15.08.2014 року наказом №304 ОСОБА_1 - старшому державному інспектору сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті надано відпустку без збереження заробітної плати за 2014 рік тривалістю 103 календарних дні з 18 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року

В подальшому, наказом від 03.11.2014 року № 425-В позивача відкликано з відпустки без збереження заробітної плати з 03.11.2014 року та наказом від 03.11.2014 року № 279К ОСОБА_1 звільнено з займаної посади старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті 03 листопада 2014 року, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Підставою для видання оскаржуваного наказу стало попередження позивача про наступне звільнення підписане останнім 03.06.2014 року, акт від 23.07.2014 року про відмову від запропонованої посади та стаття 44 КЗпП України.

Згідно наданих до суду копій лікарняних листі, позивач в період з 23.07.2014 року по 30.08.2014 рік перебував на лікарняному.

Таким чином позивачу було надано відпуску без збереження заробітної плати під час перебування останнього на лікарняному.

Позивач вважає наказ незаконним, оскільки відпуску без збереження заробітної плати було надано ОСОБА_1 під час перебування останнього на лікарняному, про що йому повідомлено не було, звільнення відбулося під час перебування у відпустці, про відкликання з відпустки його повідомлено не було, з наказом про звільнення його не ознайомлено та не запропоновано іншої посади, що підтверджує протиправність дій з боку відповідачів під час звільнення ОСОБА_1 та порушення порядку звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Оцінюючи правомірність та законність прийняття оскаржуваного наказу, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до «Положення про Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 року №300, Державна інспекція України з безпеки на морському та річковому транспорті (Укрморрічінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укрморрічінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства

Постановою КМ України від 05.04.2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органі» граничну чисельність працівників відповідача було визначено - 239 (апарат), 160 (державних службовців).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральної виконавчої влади, інших державних органів», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 року № 74-р «Про міжрегіональні територіальні органи Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті» наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 № 235 введено в дію структуру та штатний розпис Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, відповідно до якого посада старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті відсутня.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини першої п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Вказана норма є імперативною та надає право працівнику, посада якого підлягає скороченню, впродовж двох місяців з моменту його попередження про вивільнення, працювати на посаді, яку він займав раніше, та отримувати заробітну плату. Звільнення чи переведення на іншу посаду може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження.

Крім того, законодавець не позбавив працівника права у будь - якій час до спливу двох місяців змінити своє рішення: скасувати раніше дану згоду на продовження роботи чи скасувати раніше заявлену відмову від продовження роботи.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Судом встановлено, що позивача 03.06.2014 року було попереджено, що у зв'язку зі змінами у структурі та штатному розписі Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті на 2014 рік, введених в дію наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 року №235 виключено посаду старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті та відповідно до ст. 49І Кодексу Законів про працю України через два місяці з дати цього попередження ОСОБА_1 буде звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Також, в доповнення до попередження від 03.06.2014 позивачу було запропоновано посада старшого державного інспектора відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою на річковому транспорті Полісько-Карпатського міжрегіонального територіального управління, що підтверджується Актом щодо пропозиції вакантної посади від 23 липня 2014 року.

Згідно вказаного Акту від 23 липня 2014 року, який складений та підписаний начальником відділу адміністративних послуг Чорноморського міжрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції ОСОБА_10 та старшим державним інспектором з безпеки на морському, річковому транспорті відділу адміністративних послуг Чорноморського міжрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції ОСОБА_11, вбачається, що ОСОБА_1 повинен був відповідно до наказу Укрморрічінспекції від 18.07.2014 №131-в відбути з 22 липня по 24 липня 2014 року у відрядження за маршрутом м.Одеса-м.Київ- м Одеса. Однак о 9 годині 23 липня 2014 в Укрморрічінспекції (за адресою м: Київ, пр-т Перемоги, І 4) ОСОБА_1 з невідомих причин не з'явився. Зв'язку з ОСОБА_1 не було, а стільниковий телефон знаходився поза зоною досяжності. В.о. начальника Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_12 доручив ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з'ясувати де знаходиться ОСОБА_1 та ознайомити його з листом, який надійшов факсом з Укрморрічінспекції до Чорноморського міжрегіонального територіального управління, що розташоване в місті Одесі. У вказаному листі зазначалось, що в доповнення до попередження від 03.06.2014 року щодо введення в дію наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 № 235 структури та штатного розпису Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті та виключення посади старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті, яку обіймає ОСОБА_1, йому пропонується посада старшого державного інспектора відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою на річковому транспорті Полісько-Карпатського міжрегіонального територіального управління. Біля 11 години ранку 23 липня 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11, приїхали за адресою: Одеська обл. Овідіопольський район, п. Мізікевича, вул. Маліновая, 27/11а. В приватному будинку, в кімнаті, на дивані лежав ОСОБА_1 та на запитання чому він не поїхав у відрядження повідомив, що він знаходиться на лікарняному з переломом ноги. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали йому ознайомитись з факсовим листом за підписом Голови Укрморрічінспекції П. ОСОБА_7 та Голови профспілки Укрморрічінспекції Т. Рибальченко, в якому ОСОБА_1пропонується посада старшого державного інспектора відділ оперативного контролю (нагляду) за безпекою на річковому транспорті Полісько-Карпатського міжрегіонального територіального управління. В присутності ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_1 прочитав вищезазначений факсовий лист, однак підписати, що з текстом цього листа ознайомлений, відмовився. Про вказані факти був складений акт від 23.07.2014 року.

В своїх поясненнях позивач зазначає, що відповідачем іншої посади йому запропоновано не було, хоча вакантні посади були наявні. Також останній заперечує факт надання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для ознайомлення листа, в якому ОСОБА_1пропонується інша посада, та вказав, що дійсно 23.07.2014 року вказані особи прибули до нього за адресою: Одеська обл. Овідіопольський район, п. Мізікевича, вул. Маліновая, 27/11а, ніяких листів не надавали, в розмові лише цікавилися станом здоров'я позивача. Також вказує, що у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взагалі відсутні повноваження для надання пропозицій щодо інших посад, оскільки вони не є робітниками кадрової служби.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана громадянка ОСОБА_14, яка перебуває з позивачем у родинних стосунках, яка підтвердила факт, що 23.07.2014 року двоє чоловіків приїхали до ОСОБА_1 з ранку, розмови про роботу не було, однак усієї розмови вона не чула.

Також в судовому засіданні в якості свідка був допитаний заступник начальника Чорноморського міжрегіонального управління - начальник відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорту - ОСОБА_5, який з цього приводу надав пояснення, що на адресу Чорноморського міжрегіонального управління - начальник відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорту факсом надійшов лист з Укрморрічінспекції до попередження від 03.06.2014 року, в якому ОСОБА_1 пропонувалася посада, у зв'язку з чим, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було доручено ознайомити позивача з вказаним листом, означені особи ОСОБА_1 ніяких посад не пропонували.

Суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно не ознайомлення його з листом-пропозицією посади старшого державного інспектора відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою на річковому транспорті Полісько-Карпатського міжрегіонального територіального управління, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме: актом від 23.07.2014 року підписаним начальником відділу адміністративних послуг Чорноморського міжрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції ОСОБА_10 та старшим державним інспектором з безпеки на морському, річковому транспорті відділу адміністративних послуг Чорноморського міжрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції ОСОБА_11, чим засвідчено факт ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним листом-пропозицією, та факт відмови позивача останнього підписувати означений лист.

При цьому позивачем в обґрунтування своїх тверджень не надано жодного доказу.

Стосовно тверджень позивача про незаконне направлення його у відпустку та подальше відкликання суд вважає необхідне зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що 15.08.2014 року наказом №304 позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати за 2014 рік тривалістю 103 календарних дні з 18 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року та в подальшому, наказом від 03.11.2014 року № 425-В позивача відкликано з відпустки без збереження заробітної плати з 03.11.2014 року.

Відповідно до пункту 6-6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 керівникам центральних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль та нагляд у відповідних галузях і сферах, та центральних органів виконавчої влади, виконання функцій яких можуть здійснювати відповідні міністерства, з метою забезпечення скорочення видатків, передбаченого цим Законом, здійснити заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, підвищень посадових окладів, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Надати право керівникам зазначених центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Установити, що під час здійснення центральними органами виконавчої влади цих заходів:

положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (в частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються;

до працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до цього Закону, обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені статтею 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не застосовуються.

Тобто в даному випадку, надання відпустки позивачу без збереження заробітної плати навіть в період перебування останнього на лікарняному відбулося на підставі п. 6-6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014, що вбачається з наказу від 15.08.2014 року №304-В, та надає право керівникам центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін, що є правомірним та не може вважатись порушенням норм діючого законодавства України.

Позивач в своїх поясненнях вказує, що 11.11.2014 року під час розмови з начальником Чорноморського міжрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції йому стало відомо, що 03.11.2014 року його було відкликано з відпустки та 03.11.2014 року звільнено. При цьому про відкликання з відпустки позивача ознайомлено не було, з наказом про звільнення також.

Судом встановлено, що наказом від 03.11.2014 року № 425-В позивача відкликано з відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з виробничою необхідністю.

Згідно акту від 03.11.2014 року «Про відмову ОСОБА_6 ознайомитися з наказом від 03.11.2014 № 425-В «Про відкликання з відпустки у зв'язку з виробничою необхідністю», підписаного начальником Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15, заступником начальника Чорноморського міжрегіонального територіального управління - начальника відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті ОСОБА_16, начальником відділу контролю державою порту та державою прапору Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_17, старшим державним інспектором відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_9 у присутності вказаних осіб позивачу було запропоновано ознайомитися з наказом Голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 03.11.2014 року №425-В про відкликання з відпустки та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, на що ОСОБА_1 зазначив, що ані читати, ані підписувати зазначений наказ не буде. Після цього начальником Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_1 та означених вище осіб наказ №425-В був зачитаний вголос, на що ОСОБА_1 повідомив, що підписувати не буде.

Наказом від 03.11.2014 року № 279К ОСОБА_1 звільнено з займаної посади старшого державного інспектора сектору контролю державою порту та державою прапору Одеського міжрегіонального управління Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті 03 листопада 2014 року, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Згідно акту від 03.11.2014 року «Про відмову ОСОБА_6 ознайомитися з наказом від 03.11.2014 № 279К «Про звільнення з посади» підписаного начальником Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15, заступником начальника Чорноморського міжрегіонального територіального управління - начальника відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті ОСОБА_16, начальником відділу контролю державою порту та державою прапору Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_17, старшим державним інспектором відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_9 у присутності вказаних осіб позивачу було запропоновано ознайомитися з наказом Голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 03.11.2014 року №279-К про звільнення з посади та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, на що ОСОБА_1 зазначив, що ані читати, ані підписувати зазначений наказ не буде. Після цього начальником Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_1 та означених вище осіб наказ №425-В був зачитаний вголос, на що ОСОБА_1 повідомив, що з зазначеним наказом він не згоден і тому підпис свій ставити не буде.

Позивач в своїх поясненнях також зазначає про незаконність оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки його не було повідомлено про перебування у відпустці та в подальшому про відкликання з відпустки, також в свої поясненнях зазначає, що 03.11.2014 року в приміщенні Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті взагалі не був та в цей день перебував с. Маяки.

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний громадянин ОСОБА_18, який пояснив, що близько о 10.00 02.11.2014 року він разом з позивачем на автомобілі ОСОБА_1 приїхали в с. Маяки де пробули до 05.11.2014 року, до м. Одеси повернулися близько 14.00. До села Маяки вони їхали через пост №1 «Два стовпа».

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний начальник Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15, який зазначив, що з ранку 03.11.2014 року ОСОБА_1 з'явився до Чорноморського міжрегіонального територіального управління, Ланжеронівська, 1, де був ознайомлений в наказами про відкликання з відпустки та про звільнення з посади. Ознайомлення позивача відбулося в кабінеті начальника ОСОБА_15, спочатку ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися з вказаними наказами особисто, однак ОСОБА_1 відмовився, після чого ОСОБА_15 запросив до свого кабінету заступника начальника Чорноморського міжрегіонального територіального управління - начальника відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті ОСОБА_16, начальника відділу контролю державою порту та державою прапору Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_17 та старшого державного інспектора відділу оперативного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському транспорті Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_9 В їх присутності ОСОБА_15 зачитав обидва накази вголос та запропонував ОСОБА_1 поставити свій підпис про ознайомлення, однак останній відмовився про що були складені та підписані акти від 03.11.2014 року «Про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з наказом від 03.11.2014 № 279К «Про звільнення з посади» та «Про відмову ОСОБА_6 ознайомитися з наказом від 03.11.2014 № 425-В «Про відкликання з відпустки у зв'язку з виробничою необхідністю».

Також в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_5

Свідкок ОСОБА_17 в своїх показаннях зазначив, що вперше позивача побачив 03.11.2014 року з ранку. Так, 03.11.2014 року близько 10 години ранку начальник Чорноморського міжрегіонального територіального управління ОСОБА_15 викликав ОСОБА_17 та в присутності ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зачитав накази про відкликання ОСОБА_1 з відпустки та наказ про його звільнення, ОСОБА_1 відмовився засвідчувати факт ознайомлення з наказами своїм підписом, про що були складені акти та підписані ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_15

Згідно показань свідка ОСОБА_5, 03.11.2014 року позивач прибув до Чорноморського міжрегіонального територіального управління, Ланжеранівська, 1, де в кабінеті №408 в присутності ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_9 начальник управління ОСОБА_15 зачитав два накази про відкликання ОСОБА_1 з відпустки та про його звільнення, ОСОБА_1 відмовився засвідчувати факт ознайомлення з наказами своїм підписом, про що були складені акти та підписані ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_16 та ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_19 також в своїх показаннях суду вказав, що 03.11.2014 року зранку начальник ОСОБА_15 викликав ОСОБА_9 та ОСОБА_17 до свого кабінету №408, в кабінеті були присутні начальник ОСОБА_15, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, в їх присутності в голос ОСОБА_15 оголосив наказ про його звільнення, при цьому ОСОБА_1 відмовився засвідчувати факт ознайомлення з вказаним наказом підписом, стосовно оголошення наказу про відкликання позивача з відпустки свідок зазначив, що не пам'ятає.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області від 10.02.2015 року №7/312, автомобіль МERCEDES Е240, д/н НОМЕР_1 комплексом відеофіксації транспортних засобів з розпізнанням номерних знаків та перевіркою за розшуковими реєстрами «ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж», який розміщений та використовується на стаціонарному посту № 1 «Два стовпа» (23км а/д М-05-01 "об'їзд м. Одеса") в період з 02.11.20114 по 05.11.2014 проїзду вищезазначеного автомобіля не зареєстровано.

Суд вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача ґрунтуються на його поясненнях та показаннях свідка ОСОБА_18, крім цього в підтвердження таких даних інших доказів не надано.

Позивач в поясненнях посилається на листи від 12.11.2014 року та 20.11.2014 року, в яких просить Голову Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті ОСОБА_7 пояснити підстави недопущення ОСОБА_1 до роботи та його звільнення, яке відбулося в період його відпустки, як підтвердження неознайомлення позивача 03.11.2014 року з наказами про відкликання з відпустки та про звільнення з займаної посади. Також зазначає, що факт відсутності його 03.11.2014 року в приміщенні Чорноморського міжрегіонального територіального управління підтверджується журналом часу прибуття на роботу, оскільки там відсутній підпис позивача та згідно листа від 16.01.2015 року 1/6/71-15 Філії «Морська пошуково-рятувальна служба» 03.11.2014 року через контрольно-пропускний пост ДП «Адміністрація морських портів України» прохід позивача не зафіксований.

При цьому вказані твердження спростовуються матеріалами справи, а саме складеними та підписаними посадовими особами актами про відмову від підписання вищезазначених наказів. Також як вбачається з журналу часу прибуття на роботу 03.11.2014 року в графі, яка призначена для підпису прибуття на роботу біля прізвища ОСОБА_1 зазначено: «відкликано з відпустки та звільнено».

Крім того з пояснень представника відповідача, до Чорноморського міжрегіонального територіального управління є три входи, при цьому на контрольно-пропускному пункті не завжди фіксується прибуття працівників управління на роботу.

Як вбачається з матеріалів справи 03.11.2014 року вих. 138/7-14 листом адресованим ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 позивача було проінформовано про його звільнення та про необхідність прибути до м. Київа, проспект Перемоги, 14, кім. 2105 для отримання трудової книжки.

З урахуванням викладеного, з досліджених в судовому засіданні доказів та показань свідків суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу дотримався процедури, визначеної нормами діючого законодавства, а саме позивача відповідно до ст.49-2 КЗпПУ перед звільненням за два місяці було попереджено, ОСОБА_1 було запропоновано іншу посаду, однак через небажання позивача займати запропоновану посаду відповідачем прийнято наказ про звільнення. Також звільнення ОСОБА_1 погоджено в установленому порядку з профспілкою, що підтверджується листами первинною профспілкової організації Укрморрічінспекції від 14.08.2014 №1-П та від 03.11.2014 року №6-П, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем не доведені обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог, натомість, відповідачем в підтвердження правомірності винесеного наказу про звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України надані належні та допустимі докази.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає в повному обсязі заявлених вимог, решта яких є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу, - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2015р.

Головуючий суддя Аракелян М.М.

Суддя Потоцька Н.В.

Суддя Єфіменко К.С.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Чорноморського міжрегіонального Територіального управління Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу, - відмовити.

02 червня 2015 року.