Справа № 704/327/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 704/327/14-а Головуючий у 1-й інстанції: ДьяченкоД.О. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про визнання протипраною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області Вельган Оксани Василівни від 16.02.2012 про закінчення виконавчого провадження ВП № 30960157. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області відновити виконавче провадження та здійснити всіх передбачених чинним законодавством заходів, для повного виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, так як позивач повинен звернутись з новим позовом до суду про стягнення перерахованої суми.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Тальнівського районного суду Черкаської області в справі за № 2-а-4111/11 було зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст. 39,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 27.10.2010 із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою ВП №30960157 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-а-4111/11.

Постановою ВП №30960157 від 16.02.2012 року було закінчено виконавче провадження на підставі п. 11 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що при винесенні постанови державним виконавцем не було дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", а отже вона є незаконною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п.11 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" "Виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суйу чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону".

Відповідно до частин 1 - 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу положень частини 1 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про передчасність винесення державним виконавцем постанови з огляду на невжиття ним всіх передбачених законом заходів (накладення на боржника штрафу тощо) для належного виконання судового рішення.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 19.09.2013 р. у справі № К/9991/77063/12

Також, суд першої першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання державним виконавцем в постанові "Про закінчення виконавчого провадження", на те, що виплата коштів перерахунку пенсії буде проведена при надходженні коштів з Державного бюджету на ці витрати, так як дана обставина не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

При цьому, необґрунтовані посилання відповідача на необхідність повторного звернення до суду з позовом про стягнення перерахованої суми коштів, оскільки зазначеним вище рішенням суду вже зобов'язано боржника здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Тобто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у боржника (Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області) коштів не може вважатись як поважною, так і взагалі причиною для невиконання судового рішення.

В порушення вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано суду першої інстанції та апеляційної інстанції належних доказів щодо вчинення ним всіх дій для належного виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з оскарженням постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази своєчасного направлення та отримання позивачем оскаржуваної постанови.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, колегія суддів прийшла до висновку, що при винесенні постанови державним виконавцем Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції м. Чернігова не було дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", тому вона є незаконною та підлягає скасуванню, а виконавче провадження в зв'язку з цим відновленню.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, а суд першої інстанції зобов'язавши відповідача відновити виконавче провадження вийшов за межі своїх повноважень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відновлення виконавчого провадження є обов'язком відповідача, а не правом, коли відповідач може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час винесення рішення, то колегія суддів в даному випадку керується частиною 2 ст.200 КАС України, відповідно до якої не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних підстав.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 29 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.