Справа № 524/77/15-а
Суддя: Середа А. В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/77/15-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді - Середа А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування окремого положення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним адміністративним позовом.

В позовній заяві вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу ВРО № 586334 від 28 листопада 2011 р., укладеного між нею та ТОВ «Сільгосппродукт», вона стала власником будівель човнової станції, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Орендарем цієї ділянки, на якій знаходяться будівлі човнової станції за вищевказаною адресою протягом 2005 - 2014 років було ТОВ «Сільгосппродукт», яке отримало її для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції строком на 5 років від Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі договору оренди № 57 від 22 листопада 2005 р.

Строк дії цього договору припинився 01 жовтня 2010 р.

Вона звернулася до Кременчуцької міської ради з заявою про надання їй в оренду частини земельної ділянки, на якій розташована придбана нею нерухомість.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02 липня 2014 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці», прийнятим на ХL VIII сесії міськради VI скликання, вирішено, за умови виконання п.8.2. цього рішення, передати їй в оренду строком на 15 років земельну ділянку комунальної власності площею 16028 кв.м. (кадастровий НОМЕР_1), у тому числі угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання - 16028 кв.м., для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції (код КВЦПЗ І 10.08), виходячи з плати за землю в розмірі 3 % від її грошової оцінки щорічно, та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції по АДРЕСА_1.

Тобто цим пунктом на неї покладено обов'язок із нарахування та сплати орендної плати за землю, стосовно якої ще не укладено договору оренди між нею та Кременчуцькою міською радою за минулий період.

Відповідно до змісту вказаних положень закону, зазначена норма права визначає саме договір оренди землі, як правову підставу для сплати орендної плати за землю. Без наявності такого договору орендна плата стягуватись не може, в тому числі і на підставі рішень органів місцевого самоврядування, які не наділені повноваженнями встановлювати розмір орендної плати за землю без укладення договору оренди та за минулий період.

Станом на час подання даної позовної заяви, договір оренди земельної ділянки між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ФОП ОСОБА_1 на вказану у цьому рішенні земельну ділянку не укладався, не набирав чинності, земельна ділянка не передавалась і позивач не є землекористувачем, і платником плати за землю у вигляді орендної плати.

Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд визнати незаконним та скасувати підпункт 8.2.4 пункту 8.2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.06.2014 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці». Судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити посилаючись на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви.

Представник відповідача Сапицька Д.Є. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, про що надала суду письмові заперечення.

Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Підпунктом 8.2.4. пункту 8.2 оскаржуваного рішення її зобов'язано в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату: - за фактичне використання земельної ділянки площею 30785 кв.м. в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі за період з 28.11.2011 р. - дня набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці, до дня прийняття цього рішення; - за фактичне використання земельної ділянки площею 16028 кв.м. в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі за період з дня прийняття цього рішення до дня державної реєстрації прана оренди земельної ділянки.

Тобто цим пунктом на неї покладено обов'язок із нарахування та сплати орендної плати за землю, стосовно якої ще не укладено договору оренди між нею та Кременчуцькою міською радою за минулий період.

Згідно ст.126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі. У відповідності до ст. 13 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства, у відповідності до ст. 17 ч. 1 передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені в договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

У відповідності до ст. 15 Закон України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закон України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до підпункту 14.1. статті 147 Податкового Кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до ст. 287 п.1. ПКУ Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Відповідно до умов статті 287 п. 287.7. ПКУ, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 276.1, 276.4 статті 276, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин). Крім того,згідно ст.288 п. 288.1. КПУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 288 ч. 1 ПКУ органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни; частиною 7 ст. 288 ПКУ передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 розділу XIII ПКУ.

За нормами ст.41 ПКУ контроль за справлянням плати за землю, в т.ч. орендної плати, покладений на органи державної податкової служби.

У відповідності до ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Тому окреме положення, а саме п. 8.2.4. рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.06.2014 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» прийняте поза межами її повноважень та всупереч вищевказаним нормам діючого законодавства України, що свідчить про його незаконність та протиправність, де без будь-яких правових підстав покладено на позивача обов'язок зі сплати грошових коштів у вигляді орендної плати за землю за період до укладення та державної реєстрації договору оренди землі.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 р. № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.» Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідно до статті 69 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, зокрема, про надання чи про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Враховуючи предметний і суб'єктний критерії даного спору, колегія суддів касаційної інстанції прийшла до висновку, що даний спір не є господарським, оскільки вимоги позивача стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, цей спір не є спором про право, відтак суди помилково розглянули даний спір за приписами господарського процесуального законодавства. Зазначене є підставою для скасування прийнятих у справі рішення і постанови та припинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 р. у справі №7/80-11 про визнання недійсним рішення Луцької міської ради).

У відповідності до ст. 99 ч.2 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом, прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне.

На підставі договору купівлі-продажу ВРО № 586334 від 28 листопада 2011 р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільгосппродукт», вона стала власником будівель човнової станції, розташованих на земельній ділянці по вул. 50-річчя СРСР, буд. 16 у м.Кременчуці.

Орендарем цієї ділянки, на якій знаходяться будівлі човнової станції за вищевказаною адресою протягом 2005 - 2014 років було ТОВ «Сільгосппродукт», яке отримало її для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції строком на 5 років від Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі договору оренди № 57 від 22 листопада 2005 р.

Строк дії цього договору припинився 01 жовтня 2010 р.

Позивач звернулася до Кременчуцької міської ради з заявою про надання їй в оренду частини земельної ділянки, на якій розташована придбана нею нерухомість.

Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02 липня 2014 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці», прийнятим на ХL VIII сесії міськради VI скликання, вирішено, за умови виконання п.8.2. цього рішення, передати їй в оренду строком на 15 років земельну ділянку комунальної власності площею 16028 кв.м. (кадастровий НОМЕР_1), у тому числі угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання - 16028 кв.м., для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції (код КВЦПЗ І 10.08), виходячи з плати за землю в розмірі 3 % від її грошової оцінки щорічно, та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель човнової станції по АДРЕСА_1.

Тобто цим пунктом на неї покладено обов'язок із нарахування та сплати орендної плати за землю, стосовно якої ще не укладено договору оренди між нею та Кременчуцькою міською радою за минулий період.

Відповідно до змісту вказаних положень закону, зазначена норма права визначає саме договір оренди землі, як правову підставу для сплати орендної плати за землю. Без наявності такого договору орендна плата стягуватись не може, в тому числі і на підставі рішень органів місцевого самоврядування, які не наділені повноваженнями встановлювати розмір орендної плати за землю без укладення договору оренди та за минулий період.

Станом на час подання даної позовної заяви, договір оренди земельної ділянки між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ФОП ОСОБА_1 на вказану у цьому рішенні земельну ділянку не укладався, не набирав чинності, земельна ділянка не передавалась і позивач не є землекористувачем, і платником плати за землю у вигляді орендної плати.

Враховуючи вищевикладені обставини і підстави, беручи до уваги неподання представником відповідача доказів щодо правомірності постановлення оскаржуваного акту (рішення), суд прийшов до висновку, що даний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6-14,17,69-71,158-163,171 КАС України, ст.ст. 126, 152 Земельного Кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування окремого положення рішення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати підпункт 8.2.4 пункту 8.2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.06.2014 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці».

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: