Справа № 826/11310/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «РАМБУРС» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «РАМБУРС» до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання нечинними пунктів нормативно-правового акта, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року Приватне акціонерне товариство «РАМБУРС» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, третя особа: Кабінет Міністрів України, в якому просили:

визнати Фітосанітарні правила ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації під карантинних матеріалів, затверджених наказом відповідача 2 від 23 серпня 2005 року №414 такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили в частині пунктів 4.30 та 5.1;

визнати нечинними пункти 4.30 та 5.1 Фітосанітарних правил ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації під карантинних матеріалів, затверджених наказом відповідача 2 від 23 серпня 2005 року №414.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в які просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» Вищий адміністративний суд України вказав, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Таким чином, у даному випадку право на захист виникає за умови доведення факту застосування до нього норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тобто Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акта не лише під час безпосереднього його застосування, але й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню.

Зі змісту Фітосанітарних правил вбачається, що вони визначають організацію і порядок здійснення фітосанітарного (карантинного) контролю при ввезенні з-за кордону, транзиті, експорті, перевезеннях в межах країни, а також порядок переробки та реалізації підкарантинних матеріалів, та, відповідно, поширюють свою дію на осіб, які здійснюють діяльність із експорту, перевезення, переробки та реалізації під карантинних матеріалів.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ПрАТ «РАМБУРС» здійснює діяльність у сфері торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин, тобто є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано Фітосанітарні правила, та, відповідно, наділене правом оскаржити їх у судовому порядку.

Аналізуючи оскаржувані норми Фітосанітарних правил на предмет їх законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Діяльність з торгівлі зерном регламентується рядом законів та підзаконних актів, зокрема ЗУ «Про карантин рослин», Постановою КМУ № 705 від 12 травня 2007 року «Про деякі питання реалізації Закону України «Про карантин рослин», якою затверджено Порядок проведення огляду, обстеження, аналізу, фумігації (знезараження) та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об'єктів регулювання у сфері карантину рослин (далі - Порядок), «Фітосанітарними правилами ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту, порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів», які затверджені наказом Міністерства аграрної політики України № 414 від 23 серпня 2005 року (далі - Фітосанітарні правила).

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про карантин рослин» об'єкти регулювання переміщуються територією України за наявності карантинного сертифікату лише у випадках вивезення та/або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону та транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами. Ця ж норма закону встановлює, що об'єкти регулювання можуть переміщуватися в межах зони, вільної від регульованих шкідливих організмів, без наявності карантинного сертифіката.

Постановою КМУ № 705 від 23.08.2005 року у пункті 23 Порядку проведення огляду закріплено, що карантинний сертифікат видається на об'єкти регулювання у разі:

1. транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами;

2. вивезення або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що зміст оскаржуваних пунктів Фітосанітариних правил не має суперечностей з нормами Закону України «Про карантин рослин» та Порядку, зокрема стаття 29 Закону, та пукти 23, 25, 29 Порядку не мають жодних суперечностей, зокрема Фітосанітарні правила не розширюють перелік обов'язкових випадків для одержання карантинного сертифікату та не встановлює спеціальних вимог до нього. Суд також безпідставно звернув увагу на ту обставину, що ПрАТ «Расбурс» не наводить, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваних пунктів Фітосанітарних правил нормам Закону України «Про карантин рослин» та Порядку. Проте, в тексті адміністративного позову позивачем чітко було зазначено:

- у пункті 4.30 Фітосанітарних правил зазначено: «Карантинний сертифікат супроводжує кожну окрему партію рослинних підкарантинних матеріалів, що перевозиться в одному судні, баржі, вагоні, контейнері, автотранспортному засобі тощо, і дійсний 15 днів. Фітосанітарний контроль експортних партій підкарантинних матеріалів проводиться у місці попереднього відвантаження і додатково в пунктах накопичення, коли формується товарна партія, з видачею фітосанітарного сертифіката, куди він надходить у супроводі карантинного сертифіката», що суперечить ст. 29 Закону та пункту 23 Порядку проведення огляду.

- у пункті 5.1 Фітосанітарних правил зазначено: «Перевезення підкарантинних матеріалів у межах України здійснюється у супроводі карантинного сертифіката, що видається органами Державної служби з карантину рослин України, який засвідчує карантинний стан рослин і рослинних продуктів, визначає маршрут, умови перевезення і використання їх, тари та упаковки цих матеріалів», що також не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, а саме: ст. 29 Закону та пункту 23 Порядку проведення огляду.

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що у Фітосанітарних правилах немає жодного посилання на два конкретних випадки отримання карантинного сертифікату, що передбачені ст. 29 ЗУ «Про карантин рослин» та пунктом 23 Порядку (транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами та вивезення або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону).

Натомість, відповідно до змісту пунктів 4.30 та 5.1. Фітосанітарних правил, карантинний сертифікат має отримуватися завжди та в подальшому має супроводжувати перевезення підкарантинних матеріалів, що грубо суперечить актам вищої юридичної сили - ст. 29 ЗУ «Про карантин рослин» та пункту 23 Порядку.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.10.2014 року за результатами розгляду апеляційної скарги ПрАТ «Рамбурс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2014 року по справі № 826/6212/14 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою вимоги апеляційної скарги були задоволені: постанова суду першої інстанції скасована, а адміністративний позов ПрАТ «Рамбурс» задоволено в повному обсязі.

16 грудня 2014 року ВАС України касаційні скарги Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Державної фітосанітарної інспекції Одеської області відхилив.

Таким чином, за результатами розгляду вказаної справи, судовими рішеннями було встановлено незаконність вимог Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Державної фітосанітарної інспекції Одеської області щодо обов'язкового супроводження об'єктів регулювання карантинним сертифікатом, що базувалися на положеннях Фітосанітарних правил, в тому числі пункту 5.1.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що пунктами 4.30 та 5.1. Фітосанітарних правил безальтернативно встановлено обов'язок супроводження карантинним сертифікатом кожної окремої партії рослинних підкарантинних матеріалів під час перевезення транспортом територією України, що суперечить актам вищої юридичної сили, а саме: Постанові Кабінету Міністрів України № 705 від 23.08.2005року, яка, як вбачається з викладеного вище, приведена у відповідність до Закону України «Про карантин рослин».

Варто також відзначити, що Фітосанітарні правила не містять жодних інших положень, які б визначали наявність винятків, коли об'єкти регулювання можуть не супроводжуватися карантинним сертифікатом.

За змістом ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підсумовуючи наведені положення діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана Постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «РАМБУРС» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року - скасувати.

Постановити по справі нову постанову, якою адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «РАМБУРС» до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання нечинними пунктів нормативно-правового акта - задовольнити частково.

Визнати пункти 4.30 та 5.1 Фітосанітарних правил ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації під карантинних матеріалів в частині щодо необхідної наявності сертифікату на кожну окрему партію товару, затверджених наказом відповідача 2 від 23 серпня 2005 року №414 такими, що не відповідають актам вищої юридичної сили, а саме: Закону України «Про карантин рослин» та Постанові Кабінету Міністрів України № 705 від 23.08.2005року.

Визнати нечинними пункти 4.30 та 5.1 Фітосанітарних правил ввезення із-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту та порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 серпня 2005 року №414 в частині, а саме: щодо необхідної наявності сертифікату на кожну окрему партію товару.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Постанови виготовлений 02 червня 2015 року)

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.