Справа № 821/727/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/727/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1, третьої особи та представника відповідача Павленка С.В., представника третьої особи Онищенка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області треті особи: Козачелагерська сільська рада Цюрупинського району Херсонської області, Державний кадастровий реєстратор Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області Павленко Сергій Володимирович, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області (далі - відповідач, Відділ Держземагентства у Цюрупинському районі), треті особи: Козачелагерська сільська рада Цюрупинського району Херсонської області, державний кадастровий реєстратор Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області Павленко Сергій Володимирович, в якому з урахуванням уточнених відповідно до заяви від 16.04.2015р. позовних вимог просить: визнати протиправним і скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі від 22 серпня 2014 року №РВ-014 про відмову у державній реєстрації земельної ділянки та зобов'язати відповідача зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку площею 0,2169 га за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області (далі - третя особа, Козачелагерська сільська рада) від 24.03.2014р. №914 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту відведення у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки площею 0,22 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2009р., посвідченого в нотаріальному порядку. На виконання цього рішення нею замовлено, а Приватним підприємством «Землемір» розроблено та погоджено в установленому порядку проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність. Однак при реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідачем у цьому було відмовлено з посиланням на те, що земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту - с. Кринки.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки згідно з відомостями Козачелагерської сільської ради, яка є власником земель та відомостями Публічної кадастрової карти земельна ділянка навпаки, знаходиться в межах с. Кринки, у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача присвоїти їй кадастровий номер, тобто здійснити державну реєстрацію земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Павленко С.В. як третя особа та представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що оскаржувані дії вчинені в межах чинного законодавства, а рішення є законним, оскільки за наявною у відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області інформацією (електронного документу) земельна ділянка, яку позивач просить зареєструвати, знаходиться поза межами населеного пункту - с. Кринки, а рішення районної ради про збільшення меж села Кринки у нього відсутне, як і відсутні будь-які інші документи, які б підтверджували факт знаходження земельної ділянки в межах населеного пункту с. Кринки.

На підставі викладеного державний кадастровий реєстратор Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області Павленко С.В. просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи - Козачелагерської сільської ради у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.04.2009р. на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

20.02.2014р. за вх.№15-2/10 ОСОБА_1 звернулась до Козачелагерської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки площею 0,22 га за вказаною вище адресою.

До клопотання було додано викопіювання із плану с. Кринки щодо місця розташування земельної ділянки.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

У відповідності із ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України, якою визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, кожен громадянин України має установлене Земельним кодексом України право на одноразове безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства та садівництва в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Для реалізації цього права громадянин подає до уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, яка повинна базуватись на вичерпному переліку підстав для такої відмови, який визначений ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

На підставі отриманого дозволу громадянином замовляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Розроблений проект землеустрою погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, тобто територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно із ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто рішення уповноваженого органу про затвердження погодженого у встановленому законодавством порядку проекту землеустрою одночасно є рішенням про надання земельної ділянки у власність.

З матеріалів справи вбачається, що подане позивачем 20.02.2014р. клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідало вимогам, установленим переліченими правовими нормами.

Як установлено судом, за указаним вище клопотанням рішенням Козачелагерської сільської ради від 24.03.2014р. №914 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

На виконання цього рішення позивачем замовлено та Приватним підприємством «Землемір» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2169 га, розташованої за адресою: вул. Остапа Вишні, 345, с. Кринки, Цюрупинський район, Херсонська область, із земель запасу Козачелагерської сільської ради (землі житлової та громадської забудови).

Вказаний проект погоджено в установленому законодавством порядку, про що свідчать: Висновок Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі №263 від 23.05.2014р., висновок відділу містобудування та архітектури Цюрупинської районної державної адміністрації від 08.05.2014р. №184, висновок обласної інспекції по охороні пам'яток історії та культури Управління культури Херсонської обласної державної адміністрації від 30.04.2014р. №253-П, а також висновок державної експертизи землевпорядної документації від 11.07.2014р. №332, проведеної Головним управлінням Держземагентства у Херсонській області.

Також судом встановлено, що 22.08.2014р. позивач звернулась до Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2169 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Павленка С.В. від 22.08.2014р. №РВ-014 відмовлено у державній реєстрації указаної вище земельної ділянки.

Підставою для відмови державним кадастровим реєстратором зазначено те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме ст. 38 Земельного кодексу України, оскільки частина земельної ділянки згідно даних Державного земельного кадастру знаходиться за межами населеного пункту с. Кринки.

Оцінюючи правомірність цього рішення, суд виходить з наступного.

Згідно із ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Отже, відведення земельної ділянки у власність передбачає формування земельної ділянки за проектом землеустрою, що включає в себе державну реєстрацію земельної ділянки.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, регулюються Законом України від 07.07.2011 №3613-VІ «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №№3613-VІ).

Відповідно до ст.1 Закону №№3613-VІ державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст.9 Закон №№3613-VІ).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №3613-VІ передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Розділом ІV цього закону визначено порядок ведення державного земельного кадастру. Так, статтею 20 цього Закону передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Приписами статті 24 цього Закону визначено процедуру державної реєстрації земельної ділянки, яка здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року (далі - Порядок).

Пунктом 111 цього Порядку передбачено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки площею 0,2169 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, державним кадастровим реєстратором було вказано те, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме ст. 38 Земельного кодексу України, оскільки частина земельної ділянки згідно даних Державного земельного кадастру знаходиться за межами населеного пункту с. Кринки.

До такого висновку державний кадастровий реєстратор дійшов на підставі перевірки електронного документу та дослідження відомостей Державного земельного кадастру у вигляді ортофотоплану щодо с. Кринки.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1 ст.11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та п. 2 ст.5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях, у разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Спірними у даній справі, зокрема, є покладені в основу оскаржуваного рішення висновки про знаходження частини земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, за межами населеного пункту с. Кринки, які визначені в установленому законодавством порядку.

Стаття 38 Земельного кодексу України надає визначення земель житлової та громадської забудови, відповідно до якої до таких земель належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Поняття «межі населених пунктів» визначається ст. 173 Земельного кодексу України, а саме: межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до ст.ст.65, 100 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. № 561-XII, межі сільських населених пунктів встановлюються і змінюються районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Змістом землеустрою, зокрема, є встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень.

Згідно із ст.ст. ст.ст.174, 175 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-III, межі адміністративно-територіальних утворень встановлюються в порядку та відповідно до закону. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

У відповідності із ст.ст.174, 175 цього ж Кодексу в редакції згідно із Законом України від 21.06.2012 р. №5003-VI, рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Згідно із ст.173 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-III, межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради. Відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальних одиниць зазначаються у витязі з Державного земельного кадастру, який безоплатно видається відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді. (ст. 46 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV).

Статтею 13 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011р. № 3613-VI визначений склад відомостей Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, до яких віднесено, зокрема, такі відомості: найменування адміністративно-територіальної одиниці; опис меж адміністративно-територіальної одиниці; площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно із ч.8 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.32 вказаного Закону, відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей.

На підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць, Державним кадастровим реєстратором безоплатно видається органу, який прийняв відповідне рішення, витяг з Державного земельного кадастру.

Таким чином, згідно з наведеними правовими нормами межі адміністративно-територіальних одиниць - населених пунктів встановлюються за рішенням уповноважених на те органів, прийнятими на підставі розроблених та затверджених проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Вказані документи є підставою для відображення в Державному земельному кадастрі відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць - населених пунктів. Встановлення меж адміністративно-територіальних одиниць та внесення відомостей про такі межі підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру.

Отже, саме ці документи є належним доказом на підтвердження обставин встановлення (зміни) меж населеного пункту та розташування конкретної земельної ділянки в межах або поза межами такого населеного пункту.

Слід звернути увагу на те, що судом неодноразово вживались заходи щодо офіційного установлення обставин справи, в тому числі витребовувались докази щодо знаходження земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, або її частини за межами населеного пункту с. Кринки, а також щодо установлення у визначеному законодавством порядку меж с. Кринки (ухвали суду від 10.03.2015р., від 06.04.2015р., від 24.04.2015р. та від 22.05.2015р.).

На виконання цих вимог до суду надані відповідачем лише фрагмент ортофотоплану Державного земельного кадастру щодо с. Кринки та Технічну документацію щодо визначення меж населених пунктів Козачелагерської сільської ради народних депутатів Цюрупинського району Херсонської області, виготовлену Херсонською філією Інституту землеустрою Української Академії аграрних наук у 1992 році.

Крім того, Головним управлінням Держземагентства у Херсонській області на виконання ухвали суду про надання Витягу з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальної одиниці - села Кринки Цюрупинського району Херсонської області надано відповідь про неможливість подання такого витягу з тих підстав. що при його формуванні виникає критична помилка «Надання відомостей неможливо з приводу відсутності даних».

Однак з наданих доказів неможливо достовірно встановити обставини щодо знаходження частини земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, за межами населеного пункту с. Кринки.

Зокрема, про обставини знаходження частини земельної ділянки за межами населеного пункту свідчить лише фрагмент ортофотоплану Державного земельного кадастру, при цьому жодних доказів на підтвердження прийняття уповноваженими органами рішень про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) саме таких меж с. Кринки та внесення до Державного земельного кадастру відповідних відомостей на їх підставі до суду під час розгляду даної справи не надано.

В той же час, розроблений на замовлення позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність погоджений в установленому порядку, пройшов державну землевпорядну експертизу та наданими відповідними органами висновками не встановлено факту невідповідності проекту вимогам законодавства, в тому числі не висловлено зауважень стосовно знаходження частини земельної ділянки за межами населеного пункту.

Під час виготовлення проекту землеустрою було виконано схему розташування земельної ділянки, експлікацію земель, акт встановлення та погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, з якого вбачається, що межі земельної ділянки встановлювалися зокрема у присутності представника Козачелагерської сільської ради, акт прийму-передачі межових знаків на зберігання. Згідно з переліченими документами, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, межує із земельними ділянками громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7 та землями Козачелагерської сільської ради.

Матеріали проекту землеустрою містять видану Відділом Держземагентства у Цюрупинському районі довідку від 19.05.2014р. №273/03-16, відповідно до якої земельна ділянка площею 0,2169 га за адресою: АДРЕСА_1 обліковується згідно з державною статистичною звітністю (форма 6-зем) по рядку 22 «Присадибні ділянки» у графі 35 «житлова забудова» - орієнтовно 0,13 га, у графі 05 «рілля» - орієнтовно 0,0869 га.

Рішення Козачелагерської сільської ради від 24.03.2014р. №914 про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,22 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, висновки Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі №263 від 23.05.2014р., відділу містобудування та архітектури Цюрупинської районної державної адміністрації від 08.05.2014р. №184, обласної інспекції по охороні пам'яток історії та культури Управління культури Херсонської обласної державної адміністрації від 30.04.2014р. №253-П, державної експертизи землевпорядної документації від 11.07.2014р. №332, якими погоджено вказаний проект землеустрою, на даний час є чинними, оскільки доказів протилежного до суду не надано.

Аналізуючи вказані докази у співставленні з вищенаведеними правовими нормами, суд вважає, що відповідачем не доведено безспірно обставин знаходження частини земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач за межами с. Кринки та, відповідно, не доведено наявності підстав для відмови у державній реєстрації цієї земельної ділянки, які були покладені в основу оскаржуваного рішення.

При цьому наданий відповідачем фрагмент ортофотоплану Державного земельного кадастру щодо с. Кринки суд не може розцінити як належний доказ правомірності прийнятого рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки, оскільки це спростовується іншими доказами, переліченими вище, які доводять факт відведення земельної ділянки із земель запасу Козачелагерської сільської ради, що віднесені до категорії земель населених пунктів.

Також суд звертає увагу на те, що проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у паперовому вигляді згідно наданих відповідними органами висновків відповідає вимогам законодавства, а електронний документ не відповідає лише даним Державного земельного кадастру, які між тим, не підтверджені наявними доказами.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення від 22 серпня 2014 року №РВ-014 про відмову у державній реєстрації земельної ділянки, тому воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача зареєструвати вказану вище земельну ділянку, суд зазначає наступне.

Як зазначено Конституційним Судом України у п.4.1 рішення від 14 грудня 2011р. №19-рп/2011, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З огляду на положення ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 55 Конституції України, ст.6 КАС України, кожен має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Як зазначено в абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Як вказано в рішенні Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії», Конвенція повинна гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а їх практичне і ефективне здійснення.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні (ч. 2 ст. 7 вказаного Закону)

Згідно Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445/2011, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії з державної реєстрації земельної ділянки відповідають меті захисту прав позивача та лише в такому вигляді задоволення цих вимог може гарантувати практичне та ефективне поновлення прав позивача, оскільки саме лише скасування оскаржуваного рішення не призведе до цього. До того ж, уповноваженими органами зроблені висновки про відповідність вимогам законодавства проекту землеустрою, який є підставою для вчинення відповідачем дій, а в ході судового розгляду встановлені обставини щодо відсутності підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

У зв'язку з цим суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню також і позовні вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку, щодо якої існує даний спір.

Підсумовуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області від 22 серпня 2014 року №РВ-014.

Зобов'язати Відділ Держземагентства у Цюрупинському районі Херсонської області зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку площею 0,2169 га за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 травня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 6.3