Справа № 826/5050/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5050/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління МВС України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 118 о/с від 18 лютого 2015 року «Щодо особового складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року; поновлення позивача з 19 лютого 2015 року на посаді міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 22 липня 2014 року позивач перебуває на службі в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Згідно з наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 118 о/с від 18 лютого 2015 року, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України, з 19 лютого 2015 року (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «є» п. 63 (за порушення дисципліни).

Не погоджуючись з наказом відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до п. 63 вказаного Положення, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час - обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; з) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення.

Згідно з п. 24 вказаного Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наказом Головного управління МВС України в м. Києві № 120 від 06 лютого 2015 року про призначення та проведення службового розслідування, за фактом невиходу на службу міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 та інших, призначено службове розслідування, яке доручено комісії у складі голови комісії та її членів.

За наслідками проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем та іншими складено висновок від 18 лютого 2015 року, з якого вбачається, що з 30 січня 2015 року ОСОБА_3 на службу не виходить, телефонні дзвінки ігнорує, про причини невиходу на службу не повідомляє. 11 лютого 2015 року за місцем реєстрації та проживання направлено лист № 14/112, в якому повідомлено про проведення службового розслідування за фактом невиходу його на службу без поважних причин та запропоновано прибути до місця розташування БПСМОП «Золоті ворота» ГУ МВС України в м. Києві на визначену у листі годину для надання пояснень. На вказану годину позивач не з'явився а не надав жодних пояснень стосовно невиходу не службу.

За наслідками вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин з 30 січня 2015 року на міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 вирішено накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 року, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

За змістом ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

Згідно з п. 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 6.3 вказаної Інструкції визначено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Колегія судів зазначає, що у матеріалах справи наявна копія листа Головного управління МВС України в місті Києві № 14/112 від 11 лютого 2015 року, яким повідомлялось позивача про розпочате службове розслідування на підставі наказу ГУМВС в місті Києві № 120 від 06 лютого 2015 року.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, зазначений лист скерований на іншу адресу, ніж мешкає позивач.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимим доказами у справі факт обізнаності позивача про проведення службового розслідування за фактом порушення ним службової дисципліни, що призвело до порушення прав позивача як особи, стосовно якої проводилось службове розслідування.

Крім того, відповідачем, у порушення п. 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року, затверджено висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення та за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

Відповідно до наказу МВС України № 214 від 28 лютого 2006 року «Про створення патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України та реорганізацію дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції», основним структурним підрозділом патрульної служби МВС України є стройовий підрозділ патрульної служби органу внутрішніх справ.

Наказом МВС України № 16 від 23 січня 2010 року «Про затвердження Положення про стройовий підрозділ патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України» передбачено, що стройові підрозділи патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України - це структурні підрозділи міліції громадської безпеки, які забезпечують охорону громадського порядку, особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, власності від злочинних посягань, запобігають правопорушенням на вулицях та в інших громадських місцях та припиняють їх, у межах компетенції беруть участь у розкритті злочинів, розшуку осіб, які їх вчинили, наданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяють державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків, охороні громадського порядку при проведенні масових заходів, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Згідно з п. 45 наказу МВС України «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України» № 404 від 28 липня 1994 року, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначив про відсутність конкретного місця несення служби, як-от: приміщення чи іншого місця, про яке йому було доведено та зобов'язано з'являтись щоденно у конкретно визначену годину. Оскільки батальйон патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» ГУМВС в місті Києві здійснював забезпечення громадського порядку, особистої безпеки громадян, запобігання правопорушенням на вулицях та в інших громадських місцях, свої службові обов'язки позивач виконував у визначених командиром громадських місцях за викликом.

Також, у матеріалах справи відсутня інформація стосовно визначення місця служби міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки службового розслідування про відсутність міліціонера взводу № 3 роти № 1 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві ОСОБА_3 на місці несення служби з 30 січня 2015 року є непідтвердженими, що свідчить про недоведення при проведенні службового розслідування порушення позивачем службової дисципліни, що в свою чергу не може бути підставою для звільнення позивача із займаної посади.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази та обставини справи не дають підстав кваліфікувати вчинене позивачем правопорушення, як грубе порушення дисципліни, за котре мало б місце застосування звільнення як крайнього заходу дисциплінарного впливу.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідач під час прийняття наказу № 118 о/с від 18 лютого 2015 року «Щодо особового складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, діяв з порушенням наведених законодавчих норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 року, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з п. 3.5.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31 грудня 2007 року, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Відповідно до п. 1.1 вказаної Інструкції, ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, саме спеціальні норми наведеної Інструкції мають застосовуватися при вирішенні питання про стягнення з відповідача грошового забезпечення на користь позивача за час вимушеного прогулу у зв'язку з поновленням на службі на підставі визнання звільнення незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період 19 лютого 2015 року по 21 квітня 2015 року у розмірі 10 087,00 грн., з урахуванням інформації, яка міститься у довідці про доходи позивача від 06 квітня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Апелянтом у судовому засіданні надано нові докази, а саме: лист Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України в м. Києві № 19/396 від 28 травня 2015 року, який не досліджувався у суді першої інстанції, проте необґрунтовано необхідність дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з урахуванням того, що прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів зумовлюється поважністю причин, з яких докази не могли бути подані до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності прийняття наказу № 118 о/с від 18 лютого 2015 року «Щодо особового складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пп. «є» п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними в матеріалах справи документами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 29 травня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.