Справа № 813/2194/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року № 813/2194/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Присташ І.М.

з участю третьої особи - ОСОБА_1

представників:

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Пелещишин Н.Р.,

від третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, про визнання протиправним рішення, скасування свідоцтва та витягу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.12.2014 року, про скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.12.2014 року та про скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.12.2014 року за № 31931321/ЕО 882224/ та № 31931055/ЕЕО 882223.

В позовній заяві позивач зазначає, що 30.12.2014 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 з урахуванням площі балкону (із збільшенням площі з 49,9 кв.м. до 50,7 кв.м.), про що їй було видано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Реєстрація права власності на збільшену площу відбулася на підставі технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 14.09.2007 року. Однак, продовжує позивач, ні Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ні в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено можливості реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі технічного паспорта. В даному випадку, державний реєстратор прав на нерухоме майно діяв поза межами компетенції, не на підставі та не у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому його рішення та видані на його підставі документи є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що він діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, звертає увагу суду на те, що у позивача відсутнє право у спірних правовідносинах.

Представник відповідача в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа та її представник, вважають, що відповідач діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства, у позивача відсутнє право, яке підлягає захисту, а тому в позові слід відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що, як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є те, що власниця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, яка знаходиться безпосередньо над квартирою ОСОБА_5 провела самочинну реконструкцію своєї квартири, облаштувавши балкон, при цьому порушивши вимоги державних будівельних, санітарних та інших норм, а також порушивши права та інтереси мешканців квартири №14.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за №1952-IV, з наступними змінами та доповненнями, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як передбачено ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В даному випадку позивач оспорює рішення відповідача, які є правовими актами індивідуальної дії, зокрема визначають право власності конкретної особи ОСОБА_1 на квартиру. Такі правові акти породжують права та обов'язки тільки тих суб'єктів, яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями відповідача не породжує для останнього і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

З огляду на викладене та враховуючи те, що ОСОБА_5 оскаржує рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, не подавши, при цьому, жодних доказів у підтвердження наявності у неї прав на цю квартиру, суд вважає, що даним рішенням не порушується її суб'єктивне право, оскільки відносини щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виникають між власником цього майна та органом державної реєстрації.

При цьому, судом не надається оцінка правомірності чи протиправності реєстрації права власності позивача на згадану квартиру, з метою забезпечення принципу приюдиційності судового рішення, оскільки така оцінка може надаватись лише в комплексі з порушеним правом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити з позивача.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 258 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 травня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк