Справа № 523/272/14-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2015 р. м. Київ К/800/15298/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі - УДВС ГУЮ в Одеській області) про визнання протиправною та скасування постанови,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області від 20 грудня 2013 року щодо повернення дублікату виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-а-154/2010 від 5 серпня 2013 року про зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити соціальну допомогу ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 11506 грн 31 коп.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2015 року скасовано постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 2 березня 2010 року у справі №2-А-154/10 було задоволено позов ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов'язано виплатити недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 11506 грн 31 коп.

Вказане рішення набрало законної сили 27 липня 2011 року та позивачу було видано виконавчий лист.

Відповідачем неодноразово відкривалися виконавчі провадження по виконанню постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 2 березня 2010 року, однак у зв'язку з неможливістю виконати вказане рішення суду з підстав відсутності достатнього бюджетного фінансування, виконавчий лист було повернуто позивачці та вподальшому нею втрачено.

5 серпня 2013 року ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа.

12 серпня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття нового виконавчого провадження ВП №39289432.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про зміну способу виконання постанови від 2 березня 2010 року, який, в свою чергу, своєю ухвалою від 7 листопада 2013 року змінив спосіб виконання вказаної постанови із зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити ОСОБА_2 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 11506 грн 31 коп. на стягнення вказаної суми.

20 грудня 2013 року відповідач, посилаючись на приписи пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV та Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) виніс постанову про повернення дубліката виконавчого листа стягувачу, при цьому роз'яснивши позивачу її право пред'явити цей виконавчий документ для виконання до Державної казначейської служби України.

Відповідно до частини другої статті 14, частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В силу частини першої статті 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 257 КАС України).

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон №4901-VІ, частиною першою статті 3 якого встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти (в тому числі державний орган), які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанцій помилково виходив з того, що рішення суду про стягнення нарахованих коштів повинно пред'являтися для виконання до Державної казначейської служби України, оскільки постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 2 березня 2010 року у справі №2-А-154/10 набрала законної сили 27 липня 2011 року та у 2011 році видано виконавчий лист, а 7 листопада 2013 року вирішувалось лише процесуальне питання щодо зміни способу її виконання.

У зв'язку з цим суд дійшов безпідставного висновку щодо правомірності постанови державного виконавця від 20 грудня 2013 року про повернення виконавчого документа, зважаючи на обов'язок саме державної виконавчої служби здійснити виконання судового рішення, ухваленого до набрання чинності Законом №4901-VІ.

За таких обставин судом апеляційної інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2015 року скасувати, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб