Справа № 2а-180/09
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2015 р. м. Київ К/800/34423/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Голови церковного комітету Української греко-каталоцької церкви с. Берездівці Кожуха Миколи Олексійовича на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі за позовом Голови церковного комітету Української греко-каталоцької церкви с. Берездівці Кожуха Миколи Олексійовича до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, треті особи Львівська обласна державна адміністрація, Миколаївська районна державна адміністрація, підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, громада Української православної церкви Київського патріархату с. Берездівці Миколаїського району Львівської області про скасування постанов та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року та січні 2008 року позивач звернувся до суду із позовами до відповідача. Просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 10 грудня 2007 року про закінчення виконавчого провадження та від 25 грудня 2007 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов'язати відповідача відкрити (відновити) виконавче провадження та здійснити передбачені законом заходи щодо примусового виконання розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації № 966 від 31 жовтня 1996 року.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 29 грудня 2009 року позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року скасовано постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 29 грудня 2009 року, позов Голови церковного комітету Української греко-каталоцької церкви с. Берездівці залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм процесуального права та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено права стягувача на своєчасне та належне примусове виконання виконавчого документа.

Залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись 15 січня 2008 року до суду із позовами на рішення та дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, пропустив строк звернення до суду, поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до відповідного суду в 10-денний строк з моменту її одержання.

Як вбачається із матеріалів справи, копію постанови державного виконавця від 10 грудня 2007 року позивач отримав 19 грудня 2007 року, а позовну заяву щодо визнання протиправною та скасування вказаної постанови здав на пошту для направлення її до суду - 28 грудня 2007 року, що підтверджується квитанцією № 174/27550 від 28 грудня 2007 року. Копію постанови державного виконавця від 25 грудня 2007 року позивач отримав 2 січня 2008 року, позовну заяву щодо визнання протиправною та скасування вказаної постанови здав на пошту для направлення її до суду - 10 січня 2008 року, що підтверджується квитанцією № 157/28239 від 10 січня 2008 року.

Частиною 1 ст. 103 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч. 9 вказаної статті строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Однак, суд апеляційної інстанції всупереч вимог ст. 159 КАС України цих обставин не врахував та прийшов до передчасних висновків про залишення позовних вимог без розгляду через пропуск строку.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що у разі порушення спеціального строку звернення до суду, встановленого ст. 181 КАС України, застосовуються наслідки пропуску строку, передбачені ст. 100 КАС України, яка станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судом першої інстанції передбачала, що пропущення цього строку є самостійною підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягала одна зі сторін.

Аналіз ч. 1 ст. 100 КАС дає підстави вважати, що суд не мав можливості самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. Право ініціювати застосування наслідків пропуску строку звернення до суду належало одній зі сторін (відповідачу), і якщо така заява не надходила до суду, то і наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду не могли бути ним застосовані.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду і заява сторони про застосування наслідків його пропущення не можуть бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд міг визнати причину пропуску строку поважною і в такому випадку справа мала розглядатися і вирішуватися в порядку, встановленому КАС.

Обставини, з якими сторона пов'язувала поважність причин пропуску строку звернення до суду, мали доводитися стороною і встановлюватися судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування наслідків пропуску цього строку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2013 року (справа № 21-208а13).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не з'ясував чи заявляв відповідач у суді першої інстанції вимогу щодо застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, чи досліджувалися обставини його пропущення. Без з'ясування цих обставин суд апеляційної інстанції не мав правових підстав застосувати наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду за власною ініціативою.

Враховуючи викладене, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року не можна визнати такою, що постановлена судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, а тому вона не може залишатися без змін.

За таких обставин, коли судом апеляційної інстанції допущено порушення вищезазначених норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а суд касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Голови церковного комітету Української греко-каталоцької церкви с. Берездівці Кожуха Миколи Олексійовича задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк