Справа № 802/990/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/990/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

суддів Віятик Наталії Володимирівни,

Комара Павла Анатолійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Панченка Тараса Дмитровича,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Іванова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій та визнання протиправною і скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 ( далі - позивач, ОСОБА_2 ) з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправними дій та визнання протиправною і скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.03.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 38899292 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 65656/11 від 20.06.2013 року. На думку позивача, така постанова прийнята безпідставно і необгрунтовано, є незаконною та такою, що порушує його права, а тому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

З урахуванням поданої 21.04.2015 року за вх. № 9960 заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Єжова Максима Валерійовича, що полягали у винесенні ним постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В.

Ухвалою суду від 19.05.2015 року записаною в журнал судового засідання (а.с. 58), відповідно до вимог ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, допущено заміну відповідача - відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України його правонаступником - Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби ( далі - відповідач ).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечувала та просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок та проводити виплату у належному розмірі (адміністративна справа № 2-а-3327/11). Зокрема, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці щодо призначення і виплати державної та додаткової пенсії в заниженому розмірі ОСОБА_2, як інваліду ІІІ групи захворювання якого пов'язано з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести позивачу перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю громадян у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах; постанову суду допустити до негайного виконання ( а.с. 56 ).

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 року постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 року залишено без змін ( а.с. 55 ).

В той же час, Рішенням Європейського Суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі «Цибулько та інші проти України», де одним із позивачів є ОСОБА_2, постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, зазначених у Додатку 2; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу, а також зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти ( а.с. 52-54 ).

Відповідно до поданої службової записки в.о. керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, 16.07.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим М.В. ( далі - головний державний виконавець ВПВР ДВС України ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 65-66, 77).

22.07.2013 року ОСОБА_2 на адресу Державної виконавчої служби України подано заяву, відповідно до якої позивач просить відкрити виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року, а також просить виконати рішення національного суду, яке ще не виконано ( а.с. 81 ).

31.03.2015 року головним державним виконавцем ВПВР ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання зазначеного вище рішення Європейського суду з прав людини (ВП №38899292). В постанові зазначено, що рішення суду виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом ( а.с. 7, 137 ).

Однак, позивач вважає, що рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року виконано не у повному обсязі, у зв'язку з чим звернувся до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з того, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Зокрема, статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч.ч. 1, 4 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначають, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", що визначено п. 9 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивач зазначив, що з 01.09.2011 року отримує пенсію у значно нижчому розмірі, ніж її встановив національний суд та Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.06.2013 року.

Судом встановлено, що на адресу позивача від управління ПФУ в м. Вінниці надійшов лист - відповідь від 24.01.2014 року №3/Г-1, яким повідомлено, що вказаний орган законодавчо не наділений функціями щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Цибулько та інші проти України» ( а.с. 123 - 124 ).

З матеріалів виконавчого провадження видно, що 12.06.2014 року державним виконавцем сформовано вимогу за № 700/11-В, яку направлену на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якій наголошено на необхідності виконати постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2011 року.

Також в зазначеній вимозі, з посиланням на пілотне рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", зазначено, що заявникам не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження, в той же час, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Крім того, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомити про повне чи часткове виконання рішення національного суду, з наданням підтверджуючих документів, яке відповідно до рішення Європейського суду з прав людини повинно бути виконано в повному обсязі ще до 20.09.2013 року ( а.с. 125 ).

Листом від 24.06.2014 року №3527/06-33-1/09 управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило відділ примусового виконання рішень ДВС України, що управління провело перерахунок пенсії позивача у відповідності до зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням №2-а-3327/11 від 18.05.2011 року. Зокрема, зазначено, що кошти по перерахунку пенсії згідно рішення суду в сумі 34399,96 грн. виплачені у серпні місяці 2011 року відповідно до виплатного протоколу 162074 від 25.07.2011 року. В зв"язку з зазначеним, управління ПФ України в м. Вінниці просило закінчити виконавче провадження ( а.с. 127 ).

Суд зауважує, що з наданої відповіді управління ПФ України в м. Вінниці видно, що кошти згідно перерахунку пенсії відповідно до рішення суду були виплачені ОСОБА_2 лише в липні 2011 року. Проте, в подальшому пенсійні виплати в розмірі, встановленому рішенням національного суду, не здійснювались.

Зазначене вбачається також з документів, доданих до відповіді управління ПФ України в м. Вінниці ( а.с. 128 - 132 ).

З встановлених судом вищенаведених обставин слідує, що на момент винесення оскаржуваної постанови зазначене рішення Європейського суду з прав людини щодо ОСОБА_2 не було фактично виконано в повному обсязі.

Посилання державного виконавця в постанові про закінчення виконавчого провадження на лист Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 року, як на одну з обставин, що свідчить про виконання рішення національного суду щодо ОСОБА_2 в повному обсязі, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту зазначеного листа, в ньому, з посиланням на ухвалу Європейського суду з прав людини в справі " Великода проти України ", йде мова про припинення обов"язку Уряду України забезпечити виконання рішення національного суду з 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці.

Разом з тим, зазначених обставин щодо ОСОБА_2 відповідачем не зазначено та судом не встановлено.

Причини невиконання в повному обсязі рішення національного суду щодо ОСОБА_2, зокрема щодо виплат в період з серпня 2011 року ( а.с. 127 - 132 ), не були досліджені державним виконавцем.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів правомірності прийнятого рішення, відтак, не дотримано обов"язку, визначеного ч. 2 ст. 72 КАС України.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення Європейського суду з прав людини не здійснено, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що прийнята необґрунтовано, тобто без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправною.

Крім зазначеного, колегія суддів бере до уваги те, що обов'язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб'єктами наділеними владними повноваженнями, передбачено також Конвенцією про захист прав людини, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 року.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься також і відповідач. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Конвенції про захист прав людини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2015 року не дотримано вимог Закону України "Про виконавче провадження" та не вжито всіх можливих та необхідних заходів, спрямованих на виконання в повному обсязі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Єжовим М.В. є обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи, встановленим судом, підтверджена належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

В той же час, що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Єжова Максима Валерійовича, що полягали у винесенні ним оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов обґрунтований лише в частині позовних вимог, відтак підлягає частковому задоволенню в межах вимоги позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2015 року, в той же час в задоволенні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Єжова Максима Валерійовича слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №38899292 від 31.03.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжовим Максимом Валерійовичем.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила Олександрівна

Судді Віятик Наталія Володимирівна

Комар Павло Анатолійович