Справа № 826/18398/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представників позивача - Тарасенка О.Є., Ясюнецького О.О., Зозулі В.М., представника відповідача - Слєпухіної К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 21.11.2014 № , № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ "ДСТ Ло Груп" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 30.06.2014 р.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки № 535/1-22-08-36645136 від 31.10.2014, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44. пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139. статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 4 704 993,00 грн., пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 4 790 889,00 грн., підпункту 169.2.2 пункту 169.2 статті 169, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 853,14 грн. та порушення підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 2 221,69 грн.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було винесено податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 3 484,40 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1262,71 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 5 881 241,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 176248,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 5 988 611,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 197 772,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім цього, відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з безпосереднім придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності. Підставою для виникнення такого права є податкова накладна, виписана контрагентом платника податків, який зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в перевряємому періоді, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Компанія «Укрпомторг», ТОВ "Грант Тайм", ТОВ "Летавіца", ТОВ "Крістенс" та з ТОВ "Гатіора", з якими позивачем було укладено договори виконання робіт.

Також, в перевіямий період позивач мав фінансово - господарські взаємовідносин з ТОВ "Газпромхолдінг" за договором № 1101/1 від 01.11.2014, предметом яких є здійснення поставки запобіжно - запірної і регулюючої арматури, шафових установок та інших ТМЦ.

Факт виконання умов за зазначеними договорами та оплати їх вартості підтверджується документально. Господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Так, реальність виконання вказаних договорів підтверджується наступними первинними і розрахунковими документами, наданими позивачем: податкові та видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), заявки на виконання робіт, акти передачі обладнання для огляду, пробних пусків, тестувань та регулювань, акти повернення обладнання після огляду, пробних пусків, тестувань, та регулювань, протоколи результатів візуального огляду регуляторів, протоколи пробних пусків і вимірювальних тестувань регуляторів.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України.

Таким чином, на момент проведення перевірки у ТОВ "ДСТ Ло Груп" були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до валових витрат та податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагентам, а аналіз наданих позивачем видаткових накладних, податкових накладних, інших первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування податкового кредиту по операціям з ТОВ «Компанія «Укрпомторг», ТОВ "Грант Тайм", ТОВ "Летавіца", ТОВ "Крістенс", ТОВ "Гатіора" та з ТОВ "Газпромхолдінг", які були предметом перевірки.

Крім того, договори, укладені між позивачем та його контрагентами в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв'язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

Також, на підтвердження факту використання послуг та товарів, отриманих позивачем від контрагентів, ТОВ "ДСТ Ло Груп" було надано до суду договори та складені до них первинні документами з контрагентами-покупцями, документи, що підтверджують використання отриманих товарів та наданих послуг у власній господарській діяльності.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції за наслідками розгляду даного спору, колегія суддів зважає на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, серед іншого, виходив із того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту здійснення транспортування товару, який було отримано від ТОВ "Газпромхолдінг".

Однак, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів з метою їх використання у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Колегія суддів зазначає, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників. При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Щодо окремих недоліків первинних документів, про які йдеться в акті перевірки та рішенні суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що наявність певних недоліків у первинних документах не є достатньою підставою для визнання господарських операцій такими, що реально не відбулися.

Так, відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01 листопада 2011 року, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Що стосується відсутності документів на сам товар, а саме документів, які визначають склад і устрій зразків обладнання та містять необхідні дані для їх експлуатації, ремонту або утилізації, паспортні дані чи технічні параметри на обладнання, заводські чи стандартні налаштування, то колегія суддів зазначає, що товар, який проходив тестування у вказаних контрагентів, був проданий кінцевим споживачам. Під час передачі товару разом з ним передається і документація щодо цього товару. Тому, позивач з об'єктивних причин не мав можливості надати такі документи.

Також, газорегуляторне обладнання, торгівлю яким здійснює TOB «ДСТ ЛО ГРУП», не підлягає обов'язковій сертифікації. Тому, посилання відповідача на відсутність сертифікатів на обладнання як на підставу для донарахування податкових зобов'язань - є безпідставним.

В той же час, обов'язковим документом є саме паспорт на обладнання, який видається заводом-виробником та є підставою для введення обладнання в експлуатацію та подальше використання.

Так, під час апеляційного розгляду справи, TOB «ДСТ ЛО ГРУП» було надано копії ряду паспортів на обладнання, яким позивач здійснює торгівлю.

Також, посилання суду першої інстанції на те, що договір № 15 від 25.07.2012 року укладений між TOB «ДСТ ЛО ГРУП» та TOB «Гатіора» не надавався є безпідставним. Копія вказаного договору наявна в матеріалах справи. Крім того, копію вказаного договору було також надано в суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства України сформовані на підставі аналізу Акту ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Гатіора» щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.01.2013 року по 31.01.2014 року» від 20.03.2014 року №148/26-56-22-01-03/38091733, Акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Грант Тайм» щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року» від 16.04.2014 року №1057/2659/22-02/38123047, Акту ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Крістенс» щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року» від 29.07.2014 року №740/26-58-22-04-17/38022110, Акту ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Укрпромторг» щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року» від 23.06.2014 року №619/26-58-22-07-17/38354571, Акту ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Летавіца» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 30.05.2012 року по 31.12.2013 року» від 21.08.2014 року №457/26-56-22-01-05/38091749, Акту ДПС у Харківській області «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Газпромхолдінг» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року» від 13.05.2013 року №1787/2210/36034652, які на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки результати аналізу фінансово-господарської діяльності контрагентів, відповідно до вимог податкового законодавства України, не можуть бути підставами для застосування санкцій щодо позивача.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Газпромхолдінг", ТОВ "Гатіора", ТОВ "Летавіца", ТОВ "Грант Тайм", ТОВ "Крістенс" та ТОВ "Компанія "Укрпромторг" останні були зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом свої зобов'язання зі сплати податку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість у складі ціни придбаних товарів за податковими накладними, отриманими від контрагентів, та включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 21.11.2014 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 171.1 та підпункту "а" пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з підпунктом 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив донарахування податкових зобов'язань за податком на доходи фізичних осіб за наступними випадками:

- службове відрядження працівника TOB «ДСТ Ло Груп» ОСОБА_7 за межі України, за результатами яких працівником було надано авансові звіти від 18.02.2012 року та 18.03.2013 року;

- компенсація витрат працівнику TOB «ДСТ Ло Груп» у розмірі 200,12 грн., які не підтверджені відповідними квитанціями.

Підставою для донарахування податкових зобов'язань щодо ОСОБА_7 слугували висновку ДПІ про відсутність первинних документів, які б свідчили про правомірність виплати вказаній особі добових на відрядження.

Проте, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу надавалися усі первинні документи щодо вказаних відряджень, оформлені належним чином.

Крім цього, факт перетину державного кордону України ОСОБА_7 підтверджується відповідним листом Державної прикордонної служби України, наявного в матеріалах справи.

Таким чином, відповідачем не доведено обґрунтування правомірності прийнятих податкових санкцій, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, судом, під час здійснення судочинства не було враховано вимогу вказаної норми закону. Так, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження висновку про порушення позивачем податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, висновки суду першої інстанцій щодо правомірності прийняття ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А НО В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 21.11.2014 № , № та № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДСТ Ло Груп" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 487 грн. 20 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2436 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 02.06.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.