Справа № 809/1329/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Справа № 809/1329/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника відповідача Кравчука І.В.

представника третьої особи Опалька П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо направлення заявки на реалізацію описаного й арештованого майна державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, в якому просила суд визнати неправомірними та незаконним виконавчі дії Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо направлення державним виконавцем заявки на реалізацію описаного й арештованого майна: нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавцем не врахував того, що на передане ним на реалізацію нерухоме майно постановою державного виконавця ВП № 45189272 від 24.10.2014 року накладено арешт згідно ухвали Івано-Франківського міського суду від 11.09.2014 року у цивільній справі № 344/8792/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Незважаючи на вказаний факт, вважає позивач, державним виконавцем в порушенням вимог ст.ст. 11, 52, 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято рішення про подання заявки на реалізацію описаного та арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, чим порушено її законні права та інтереси щодо спільної сумісної власності на нерухоме майно: офісне приміщення площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не з'явилася, натомість направила суду клопотання про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, та просила суд поданий позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили.

Представник відповідача зазначив про те, що ним, як державним виконавцем у виконавчому провадженні № 36323251, вчинено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 року, щодо виконання виконавчого листа від 28.11.2012 року, виданого Дніпровським районним судом м.Києва, та порядку передачі арештованого майна на реалізацію з електронних торгів. Дотримання державним виконавцем процедури передачі арештованого майна на реалізацію з електронних торгів перевірено Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що свідчить факт передачі заявки на реалізацію описаного й арештованого майна організатору електронних торгів.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що поданий позивачем позов є безпідставним та спрямований на затягування виконання позивачем рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 02.08.2010 року у справі № 846/10 та виконавчого листа від 28.11.2012 року, виданого Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 1008727,16 грн. боргу та 10487,27 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено на п'ять днів.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 02.08.2010 року у справі № 846/10 задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» та стягнено солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 1008727,16 грн. боргу та 10487,27 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

28.11.2012 року Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист № 6/52-11 на виконання вищевказаного рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 02.08.2010 року у справі № 846/10.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 01.02.2013 року № 36323251 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 25.12.2012 року № 6-52/11, виданого Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1008727,16 грн. боргу та 10487,27 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 01.02.2013 року № 36323158 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 25.12.2012 року № 6-52/11, виданого Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1008727,16 грн. боргу та 10487,27 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 19.02.2013 року № 36323251 накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_5 в межах суми стягнення 1019214,30 грн.

Згідно акту від 13.08.2013 року ВП № 36323251, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції описано та арештовано майно боржника ОСОБА_5, а саме: офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 97523801 від 25.05.2015 року, за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, рішенням за № 19181497 від 27.12.2007 року зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 27.12.2007 року, виданого Івано-Франківським міським управлінням житлово-комунального господарства. Окрім цього, згідно вказаної інформаційної довідки, на вищевказане нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 6531082 від 05.02.2008 року зареєстровано обтяження: заборона на майно, а в Державному реєстрі іпотек за № 6533113 від 06.02.2008 року іпотека на підставі договору іпотеки від 05.02.2008 року. Також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 11482625 від 09.08.2011 року, № 12721033 від 11.07.2012 року зареєстровано арешти всього нерухомого майна ОСОБА_5 на підставі постанов державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 28054782 від 08.08.2011 року та ВП № 33041831 від 14.06.2012 року.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 04.02.2014 року № 36323251 призначено експерта ОСОБА_6, яку зобов'язано надати звіт про оцінку майна. 28.10.2014 року експертом ОСОБА_6 підготовлено звіт № 576-ІФ про оцінку майна за адресою: АДРЕСА_1. Згідно змісту листа Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 14.11.2014 року, копію звіту експерта про вартість описаного та арештованого майна № 576-ІФ направлено ОСОБА_5

Також судом встановлено, що на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 11.09.2014 року у справі № 344/8792/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції постановою від 24.10.2014 року ВП № 45189272 накладено арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, який 12.11.2014 року зареєстровано за № 7667344 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19.02.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції підготовлено начальнику Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області заявку № 02-19/3039 на реалізацію описаного й арештованого майна: нежитлового приміщення, офіс літ. А, загальною площею 55,4 кв.м., яке розташоване на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні ВП № 36323251 по стягненню з боржника: ОСОБА_5 на користь стягувача: ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 1019214,30 грн. До вказаної заявки долучено: довідку про відсутність надходження повідомлення про оскарження оцінки майна; копію постанови про відкриття виконавчого провадження; копію виконавчого листа; копію постанови про арешт майна; копію акта опису й арешту майна; копію постанови про призначення експерта для визначення вартості майна; копію звіту про оцінку майна, копію повідомлення про його направлення сторонам, акту державного виконавця; копії документів щодо права власності на майно; копію договору застави.

Як видно з повідомлення ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України № 6806/01-06 від 11.03.2015 року, адресованого сторонам виконавчого провадження ВП № 36323251 та Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, організатором електронних торгів доведено інформацію про те, що 30.03.2015 року відбудуться електронні торги по реалізації нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер лота - 51463.

В пункті 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" № 3 від 13 грудня 2010 року судам роз'яснено, що всі адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час проведення виконавчих дій, розглядаються з особливостями, установленими статтею 181 КАС України.

Так, частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено перелік осіб, які є учасниками виконавчого провадження, серед них: державний виконавець; сторони (стягувач і боржник); представники сторін; експерти; спеціалісти; перекладачі; суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання, а також визначено коло осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, а саме: поняті; працівники органів внутрішніх справ; представники органів опіки і піклування; інших органів і установ у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на вищевказане, позивач - ОСОБА_4 не є ні учасником виконавчого провадження № 36323251, в якому відповідачем вчинено оскаржені позивачем виконавчі дії, ні особою, яка залучається до проведення виконавчих дій. Тобто в правовідносинах, на які поширюються особливості розгляду, передбачені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не є тією особою, якій закон надав право на звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

В пункті 16 постанови № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", Пленум Верховного Суду України вказав на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

В даному випадку, на переконання суду, заявлені позовні вимоги спрямовані на вирішення спору, що виник в зв'язку з порушенням прав та законних інтересів позивача щодо захисту її права спільної сумісної власності на нерухоме майно: офісне приміщення площею 55,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке описане й арештоване державним виконавцем та передане на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 606-ХІV передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; 2) винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті Закону № 606-ХІV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Частиною 1 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

На виконання статті 62 Закону № 606-ХІV, наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 року, та зареєстрованим у вказаному міністерстві за № 427/25204 від 16.04.2014 року затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (надалі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 2 вказаного Тимчасового порядку передбачено, що державний виконавець у строк не пізніше п'яти робочих днів після закінчення 10-денного строку подачі заперечень сторін виконавчого провадження проти визначення вартості (оцінки) майна у разі відсутності таких заперечень готує і направляє до відповідного структурного підрозділу головного територіального управління юстиції у місті Києві та областях, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби (далі - регіональний орган державної виконавчої служби), для проведення реалізації майна такі документи:

1) копію виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідку державного виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

2) копію акта опису й арешту майна;

3) копії документів, що характеризують майно, та копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування майном;

4) копії документів, що підтверджують вартість майна (експертний висновок, акт оцінки майна);

5) у разі продажу майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, - довідку про розмір частки державної власності в статутному фонді підприємства-боржника та копію повідомлення Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника;

6) інші необхідні документи, передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (зі змінами).

Згідно пункту 3 Тимчасового порядку, керівник регіонального органу державної виконавчої служби, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України після отримання документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до п'яти робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, а у разі якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються до органу державної виконавчої служби, який їх направив, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства документи передаються Організатору для внесення інформації про проведення електронних торгів у Систему не пізніше наступного робочого дня з дня отримання документів.

Як встановлено судом вище, відповідачем подано начальнику Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області заявку № 02-19/3039 на реалізацію описаного й арештованого майна у виконавчому провадженні ВП № 36323251 нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. До вказаної заявки долучено документи, передбачені пунктом 2 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області перевірено вказану заявку та додані до неї документи та не встановлено перешкод для передачі арештованого майна для реалізації з електронних торгів, що підтверджується інформацією організатора торгів.

Згідно положень частин 1, 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежених у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у цього здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно частини 1 та 3 статті 368 цього ж Кодексу, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

За змістом статті 372 Цивільного кодексу України, статтей 69, 70 Сімейного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, може бути поділено за домовленістю подружжя або за рішенням суду.

Отже, із системного аналізу зазначених норм Закону України "Про виконавче провадження", Цивільного та сімейного кодексу України, можна дійти висновку про те, що способами захисту прав фізичної особи на майно, що є об'єктом спільної сумісної власності, у межах виконавчого провадження, де останній не є а ні стороною а ні іншим учасником виконавчих дій, є звернення до загального суду з цивільними позовами про визнання права власності та зняття арешту із описаного й арештованого майна, та про поділ цього майна. При цьому, при розгляді таких цивільних справ, позивач для недопущення реалізації такого майна в процесі примусового виконання державною виконавчою службою виконавчих документів, боржником по яких є інший член подружжя, вправі, в порядку забезпечення позову, ставити питання про заборону примусової реалізації цього майна до завершення розгляду та вирішення цих цивільних справ.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач. Згідно з частиною третьою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

З огляду на вказані процесуальні норми, суд вважає, що саме по собі оскарження дій державного виконавця щодо правомірності направлення заявки на реалізацію описаного й арештованого майна, не є захистом публічного порядку, воно не відновлює права позивача на володіння цим майном. Визнання такої бездіяльності протиправною не призведе до захисту права власності фізичної особи на майно.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 Цивільним кодексом України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 366, 372, 386, 388, 392, 393 Цивільного кодексу України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Вказане узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 12 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, та інших до Шаринської сільської ради Уманського району Черкаської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Шарин», Фермерського господарства «Кравчукові» про визнання незаконними та скасування рішень, які згідно норми частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є обов'язковою для суду при вирішенні даної адміністративної справи.

Окрім цього, вказана правова позиція при вирішенні адміністративних справ в подібних правовідносинах, викладена в постановах та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 року № К/800/10199/13, від 13.03.2014 року № К/9991/7948/12, від 05.02.2015 року № К/800/41939/13.

Таким чином, відсутні підстави для самостійного визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не призведе до захисту її прав та законних інтересів щодо права спільної сумісної власності на нерухоме майно, вказаного в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

За відсутності доказів понесення відповідачем витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, виходячи зі змісту норми частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, в суду відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 02.06.2015 року.