Справа № 803/1651/14
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 876/8926/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року у справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Німецьке підприємство ПСБ Волинь» про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,

встановив:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Німецьке підприємство ПСБ Волинь» (далі - ТзОВ «СП ПСБ Волинь») про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені.

Вважає, що відповідачем порушені вимоги ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення адміністративного позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки відповідачем не вжито заходів та для забезпечення працевлаштування інвалідів, як це передбачено Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", то він повинен понести відповідальність, передбачену частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню, що є альтернативним зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 (далі - Порядок) відповідачу було нараховано до сплати 14567,39 гривень адміністративно-господарських санкцій та пеню в розмірі 705,43 гривень, всього 15272,82 гривень, що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру адміністративно-господарських санкцій і пені, які належить сплатити ТзОВ «СП ПСБ Волинь» до державного бюджету.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованості та відповідності законодавству своїх висновків та доводів щодо порушення відповідачем Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Обов'язок піприємства за створення робочих місць не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Частиною 1, 2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що підприємства,установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ( з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємством створювались робочі місця (вакансії) для забезпечення неухильного виконання законодавства з питань працевлаштування інвалідів; повідомлялась служба зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів; в зазначений період відповідач звітував перед районним центром зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів; у звітному періоді відповідачем не було відмовлено жодній особі, якій встановлена інвалідність, у працевлаштуванні.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт непрацевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян у зв`язку з їх відсутністю не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, в постанові від 02 квітня 2013 року у справі 21-95а13, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для застосування судами.

Доводи апелянта про невжиття ТзОВ «СП ПСБ Волинь» заходів та незабезпечення працевлаштування інвалідів є необгрунтованими, оскільки не спростовують висновків суду, суперечать встановленим обставинам справи та судовій практиці Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обґрунтованості та відповідності законодавству своїх висновків та доводів щодо порушення відповідачем Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року у справі № 803/1651/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: Р.В. Кухтей

Т.В. Онишкевич