Справа № 806/1339/15
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м.Житомир справа № 806/1339/15

час прийняття: 12 год. 53 хв. категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

при секретарі судового засідання Павлюк В.О.,

за участю: представника позивача Семенюк В.В.,

представників відповідача Курдиляса Ю.Л., Домарацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 30 березня 2015 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 212568, 00 грн. за основним платежем і на 106284, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що підставою для прийняття вказаного рішення стали посилання в акті перевірки на відсутність та дефектність первинних документів, що підтверджують транспортування Товариством від Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет", Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Стар"", ПБП "Фенікс-Плюс" придбаних товарів і надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт Компані Д" транспортно-експедиційних послуг як на доведення безтоварності укладених з ними договорів. З такими висновками Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області позивач не погоджується, оскільки безумовною підставою для виникнення у платника податків права на формування податкового кредиту є податкові накладні, оформлені відповідно до приписів статті 201 Податкового кодексу України, які позивач отримав від вказаних контрагентів. Крім того, відсутність та/або дефектність транспортної документації не може ставити під сумнів реальність здійснення господарських операцій.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали і просили у їх задоволенні відмовити. Пояснили, що оспорюване повідомлення-рішення скасуванню не підлягає у зв'язку з тим, що прийняте на підставі обгрунтованих висновків перевірки про відсутність належного документального підтвердження позивачем реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет", Товариством з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Стар"", Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт Компані Д" і ПБП "Фенікс-Плюс".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що під час проведеної працівниками Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" щодо взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет" за червень-липень 2014 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Стар"" за жовтень 2014 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт Компані Д" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецц-Груп" за листопад 2014 року, з ПБП "Фенікс-Плюс" за грудень 2014 року виявлено порушення пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1-198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість в сумі 212568, 00 грн., в тому числі: в частині взаємовідносин з ТОВ "Стронг Маркет" за червень 2014 року - 29250, 00 грн., липень 2014 року - 59167, 00 грн., з ТОВ "Український торговий дім "Стар"" за жовтень 2014 року - 36194, 00 грн., з ТОВ "Профіт Компані Д" за листопад 2014 року - 5786, 00 грн., з ПБП "Фенікс-Плюс" за грудень 2014 року - 82171, 00 грн.

За результатами перевірки складено акт № 1180/2201/32122069 від 06 березня 2015 року (а.с. 17-49 том 1).

Не погоджуючись з висновками перевірки, Товариство подавало на нього заперечення (а.с. 50-56 том 1), які залишені без задоволення.

На підставі вказаного акта перевірки контролюючим органом 30 березня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № (а.с. 15 том 1) про збільшення Товариству грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 212568, 00 грн. за основним платежем і на 106284, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет".

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 30-32 том 1), між ТОВ «Стронг Маркет» (Продавець) та ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» (Покупець) було укладено договір поставки № 2611 від 26 листопада 2012 року та додаткову угоду № 1 від 24 вересня 2014 року до нього про поставку кишкової сировини.

В податкових накладних № 6 від 17 червня 2014 року та № 1 від 01 липня 2014 року не зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.

В подорожньому листі відсутнє посилання на перевізника, тому в ході перевірки згідно баз даних ДФС України проведено аналіз автомобіля, який відображено у товарно- транспортній накладній, а саме а/м CITROEN JUMPER АХ6012ВМ, та встановлено, що вказаний автомобіль не зареєстровано за жодним суб'єктом господарювання.

Відповідно до бази даних Житомирської ОДПІ АІС «Автомобіль» а/м CITROEN JUMPER АХ6012ВМ не значиться, у подорожньому листі не вказано код та не засвідчено печаткою перевізника, відсутні відмітки про навантаження та розвантаження ТМЦ, передачу та отримання товару у контрагента-постачальника.

ТОВ «Стронг Маркет» надано ветеринарні свідоцтва на черева яловичі (кишкова оболонка), однак товарно-транспортна накладна до перевірки не долучена.

Таким чином, у ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» відсутні документи, що підтверджують факт транспортування від замовника (постачальника) ТМЦ з відмітками про місце навантаження та розвантаження товару, зберігання, передачу та отримання у контрагента-постачальника, інші документи, що свідчать про транспортування товарно- матеріальних цінностей.

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Встановлено, що 26 листопада 2012 року між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет" (Постачальник) укладено договір поставки № 2611 (а.с. 87-89 том 1), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити у зумовлені Договором строки товар - кишкову сировину, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами Договору.

Приймання товару по кількості та якості проводиться згідно накладних та показників якості.

До вказаного договору сторонами 24 вересня 2013 року підписано додаткову угоду № 1 (а.с. 90 том 1), якою визначено, що поставка товару здійснюється згідно правил INKOTERMS в редакції 2010 року на умовах DDP ("доставка з оплатою мита").

На підтвердження виконання зазначених договірних зобов'язань позивачем надано видаткові і податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, якість придбаного товару засвідчена ветеринарними свідоцтвами (а.с. 91-102, 115-127 том 1).

Транспортування кишкової сировини здійснювалося ФОП ОСОБА_5 на замовлення і за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг Маркет" згідно з умовами додаткової угоди.

При цьому суд зазначає, що юридичним фактом, який породжує право платника на формування податкового кредиту, є реальність господарської операції, а тому, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного.

Одним із етапів встановлення обґрунтованості права платника податку на формування податкового кредиту і визначення розміру грошового зобов'язання по податку на додану вартість є встановлення факту здійснення господарської операції шляхом дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договорів, актів виконаних робіт, документів про перевезення, зберігання товарів тощо. Відсутність належних первинних документів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій. Крім того, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування розміру податкового кредиту; добросовісність цього платника податку, яка полягає у відповідності вчинених господарській операцій меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на віднесення сплачених коштів до складу кредиту.

Придбана кишкова сировина була використана Товариством у господарській діяльності, про що свідчить звіт за період з 01 червня по 10 серпня 2014 року (а.с. 103-114 том 1).

Всі документи складені належним чином, відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Доказів щодо нікчемності договору поставки № 2611 від 26 листопада 2012 року та рішень суду про визнання його таким відповідачем не надано. Не надано також відповідачем як суб'єктом владних повноважень і доказів щодо умислу укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також припинення підприємницької діяльності контрагента.

Крім того, товарно-транспортні накладні не відносяться до документів суворої звітності та не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо посилань відповідача на відсутність у податкових накладних № 6 від 17 червня 2014 року і № 1 від 01 липня 2014 року по поставці кишкової сировини коду товару згідно УКТ ЗЕД, то суд зазначає, що згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, такий код зазначається лише для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України.

Як вбачається із ветеринарних свідоцтв (а.с. 94, 98 том 1), товар вартістю 370500, 00 грн., у томі числі ПДВ - 61750, 00 грн., походить з України, тому зазначення у вказаних податкових накладних його коду згідно УКТ ЗЕД податковим законодавством не вимагається.

Податкова накладна № 4 від 09 липня 2014 року на суму ПДВ 26666, 67 грн. стосовно поставки товару бразильського походження код згідно УКТ ЗЕД містить.

Підстави та порядок формування платником податків податкового кредиту регламентується положеннями Податкового кодексу України, яких платник зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови недотримання них формування витрат може бути визнано неправомірним.

Згідно із статтею 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Також Податковий кодекс України не ставить в залежність виникнення у платника права на формування податкового кредиту від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено будь-яких обмежень, ніж наявність належним чином оформлених первинних документів, не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту за червень 2014 року 29250, 00 грн. і за липень 2014 року 59167, 00 грн. ПДВ з вартості придбаної у ТОВ "Стронг Маркет" кишкової сировини, тому збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість по таким господарським операціям є необґрунтованим.

Стосовно формування податкового кредиту жовтня 2014 року по господарським операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю "Український торговий дім "Стар".

В акті перевірки (а.с. 32-35 том 1) вказано, що в підтвердження віднесення до податкового кредиту суми сплаченого ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» за жовтень 2014 року ТОВ «Український торговий дім «СТАР»» (правонаступник ТОВ «Український торговий дім «Кейсинг»») надано договір поставки кишкової сировини від 21 червня 2012 року № 78, ветеринарне свідоцтво та подорожній лист.

У ветеринарному свідоцтві ВКІ-33 № 570506 від 06 жовтня 2014 року, виданому Об'єднанням ветмедицини в м. Києві, здійснено посилання на товарно-транспортну накладну від 06 жовтня 2014 року, однак така накладна до перевірки не надавалася, а подорожній лист № 31538 не містить, відмітки про час прибуття-вибуття, навантаження та розвантаження ТМЦ, передачу та отримання товару у контрагента-постачальника.

Надаючи оцінку висновкам перевіряючих суд зазначає слідуюче.

Із системного аналізу статей 198, 201 Податкового кодексу України вбачається, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги).

Встановлено, що Товариством (Покупець) 21 червня 2012 року укладено договір поставки № 78 (а.с. 186-187 том 2) з ТОВ «Український торговий дім «Кейсинг»» (Постачальник), правонаступником якого є ТОВ «Український торговий дім «СТАР»», предметом якого є поставка кишкової сировини за грошову плату. Поставка товару здійснюється згідно правил INKOTERMS в редакції 2000 року на умовах СРТ ("перевезення оплачене продавцем до пункту призначення").

Про поставку товару вартістю 217162, 80 грн. з ПДВ у розмірі 36193, 80 грн. свідчать видаткова, прибуткова і податкова накладні (а.с. 160-161 том 2, а.с. 1 том 3), його використання у господарській діяльності підприємства підтверджується звітом про партії номенклатури за жовтень 2014 року (а.с. 4-8 том 3).

Позивачем також надано ветеринарне свідоцтво ВКІ-33 № 570506 від 06 жовтня 2014 року, видане Об'єднанням ветмедицини в м. Києві (а.с. 162 том 2).

Перевезення кишкової сировини здійснювалося ТОВ «Український торговий дім «СТАР»», про що свідчить товарно-транспортна накладна № 714 від 06 жовтня 2014 року (а.с. 77 том 3).

Підтвердження отримання позивачем кишкової сировини, яка постачалася ТОВ "Український торговий дім "СТАР"", подорожнім листом не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність належним чином оформленого подорожнього листа з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Таким чином, подорожній лист не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів та, відповідно, набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Наявна в матеріалах справи податкова накладна в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом та має всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказана накладна не має юридичної сили або визнана в установленому порядку недійсною - відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит за жовтень 2014 року на підставі належним чином оформленої податкової накладної по господарським операціям з ТОВ "Український торговий дім "СТАР"" та на підставі норм Податкового кодексу України, відтак, нарахування податкових зобов'язань по податку на додану вартість з цих підстав проведено контролюючим органом неправомірно.

Щодо господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт Компані Д".

Перевіряючими в акті (а.с. 36-40 том 1) зазначено, що позивачем в підтвердження віднесення до податкового кредиту суми, сплаченої ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» за листопад 2014 року ТОВ «Профіт Компані Д», надано договір про надання транспортних послуг від 01 липня 2014 року № ТР-4.

Згідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів зборів, поданого TОB «Профіт Компані Д» за листопад 2014 року, на підприємстві працювала 1 особа (дані щодо найманих працівників або договорів з фізичними особами-підприємцями ТОВ «Профіт Компані Д», відомості про основні фонди підприємства відсутні).

Автомобілі, що використовувалися при перевезенні вантажу, відповідно до баз даних, належать фізичним особам, однак інформація щодо надання транспортно-експедиційних послуг такими фізичними особами ТОВ «Профіт Компані Д» відсутня.

Також відсутні товарно-транспортні накладні на підтвердження виконання транспортно-експедиційних послуг, що свідчить про відсутність доказів фактичного надання ТОВ «Профіт Компані Д» транспортно-експедиційних послуг.

Такі висновки контролюючого органу суд розцінює критично з огляду на такі підстави.

Як вже зазначалося вище, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги).

01 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" (Замовник) уклало з ТОВ «Профіт Компані Д» (Перевізник) договір № ТР-4 (а.с. 128-134 том 1) про надання послуг з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських та міжміських сполученнях за встановлену плату.

До підписаного договору сторони уклали додаткові угоди (а.с. 135-136 том 1).

Підтвердження виконання зазначених договірних зобов'язань податковими накладними, актами здачі-прийняття робіт, платіжними доручення податковою інспекцією не заперечується і не оспорюється.

Єдиною підставою для неврахування у складі податкового кредиту листопада 2014 року 5786, 00 грн. ПДВ по наданню ТОВ «Профіт Компані Д» транспортно-експедиційних послуг перевіряючі зазначають відсутність товарно-транспортних накладних.

Суд при цьому зазначає, що підтвердження отримання позивачем послуг товарно-транспортними накладними не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки законодавчі норми не ставлять в залежність наявність чи відсутність транспортної документації з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.

Товарно-транспортні накладні не відносяться до документів суворої звітності та не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, у ході розгляду справи на спростування доводів відповідача Товариством надано товарно-транспортні накладні (а.с. 138-251 том 1, а.с. 1-159 том 2) і договори оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм), укладених з фізичними особами-підприємцями (а.с. 44-67 том 3), які містяться у матеріалах справи.

В наданих в ході розгляду справи письмових поясненнях (а.с. 39-43 том 3) ТОВ «Профіт Компані Д» підтвердило надання позивачеві передбачених договором № ТР-4 від 01 липня 2014 року послуг і пояснило, що такі послуги надавалися не власним транспортом, а залученим.

Чинне законодавство не містить заборони щодо залучення до надання транспортно-експедиційних послуг третіх осіб.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій є помилковими та такими, що не підтверджуються обставинами справи.

Стосовно нарахування грошового зобов'язання по податку на додану вартість по господарським операціям з Приватним багатопрофільним підприємством "Фенікс-Плюс".

Перевіркою виявлено, що ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» віднесло до податкового кредиту за грудень 2014 року суму ПДВ, сплачену ПБП «Фенікс-Плюс» по договору поставки від 23 грудня 2014 року № 231201.

Від постачальника видаткову накладну підписано С.О.Смірновим, від імені отримувача зазначено підпис невідомої особи без зазначення прізвища, ім'я, по-батькові, посади, відсутні реквізити довіреності, на підставі якої отримувався ВРХ, не скріплено мокрою печаткою ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» тощо. Таким чином, перевіркою неможливо встановити посадову особу, яка отримувала товар, та неможливо встановити, яким чином товар (ВРХ) оприбутковувався на склад підприємства.

При детальному аналізі наданих до перевірки прибуткових та податкових накладних встановлено наступне:

- згідно наданих до перевірки первинних та інших документів немає можливості визначити походження поставленого товару, в будь-якому документі відсутнє посилання на виробника товару, хоча, відповідно до умов договору поставки, товар має відповідати сертифікатам якості (які видаються виробником);

- відповідно до законодавчих вимог, у податковій накладній мають бути заповнені всі необхідні реквізити, в т.ч. номенклатура товару та код товару згідно з УКТ ЗЕД (для товарів, ввезених на митну територію України); враховуючи той факт, що в ході перевірки немає можливості визначити виробника товару, тому немає можливості підтвердити правильність складання податкових накладних постачальником та, відповідно, правомірність формування податкового кредиту покупцем.

У корінці приймальної квитанції № 001834 від 23 грудня 2014 року у графах «скот здав» та «скот прийняв» зазначено підписи осіб, проте не вказано посади, прізвище, ім'я, по-батькові посадових осіб, що унеможливлює підтвердження отримання товару ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат».

В зв'язку з нерозбірливим написанням копії Ветеринарного свідоцтва, наданої ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат», неможливо визначити точне місце направлення і прямування ВРХ.

Товарно-транспортні накладні на підтвердження виконання транспортно- експедиційних послуг відсутні.

Відсутність товарно-транспортних накладних у ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» підтверджує відсутність доказів фактичного перевезення від ПБП «Фенікс-Плюс» великої рогатої худоби.

Із змісту статей 198, 201 Податкового кодексу України вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Встановлено, що 23 грудня 2014 року між позивачем (Покупець) та Приватним багатопрофільним підприємством "Фенікс-Плюс" (Постачальник) укладено договір поставки № 23/201 (а.с. 163-164 том 2), відповідно до якого Постачальник зобов'язується передати велику рогату худобу, свиней, коней (далі - товар) у встановлений Договором строк у власність Покупця, а Покупець - прийняти якісний товар і сплатити за нього певну грошову суму, передбачену Договором.

Поставка товару здійснюється згідно правил INCOTERMS в редакції 2010 року на умовах EXW-склад Постачальника.

Цього ж дня сторони підписали протокол погодження закупівельної ціни на ВРХ, коней (а.с. 165 том 2).

Одним із етапів встановлення обґрунтованості права платника податку на формування податкового кредиту є встановлення факту здійснення господарської операції шляхом дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договорів, податкових накладних, актів виконаних робіт, документів про перевезення, зберігання товарів тощо. Відсутність належних первинних документів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій. Крім того, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність цього платника податку, яка полягає у відповідності вчинених господарській операцій меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на віднесення сплачених коштів до складу кредиту.

Про виконання зазначеного договору свідчать податкова і видаткова накладна, корінець приймальної квитанції (а.с. 166-167 том 2). Походження товару визначене у ветеринарному свідоцтві Л-16 № 238525 (а.с. 168 том 2), а оприбуткування придбаної ВРХ здійснено на підставі звіту про надходження худоби за грудень 2014 року (а.с. 169 том 2).

Договір, укладений між позивачем та Приватним багатопрофільним підприємством "Фенікс-Плюс", спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів щодо умислу укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Усі господарські операції підтверджені первинними документами, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV та Податкового кодексу України, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Окремий недолік первинного документа сам по собі не може бути безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце, тобто позбавлення цього документа сили звітного податкового документа, а відтак платника податків права на формування податкового кредиту.

Підстави та порядок формування платником податків податкового кредиту регламентується положеннями Податкового кодексу України, яких платник зобов'язаний дотримуватися, і виключно за умови недотримання них формування такого кредиту може бути визнано неправомірним.

Матеріалами справи підтверджено фактичне отримання та оприбуткування позивачем ВРХ.

Крім того, товарно-транспортні накладні і приймальні квитанції не відносяться до документів суворої звітності та не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а тому їх наявність чи відсутність не може бути підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача щодо безтоварності господарських операцій є надуманими.

Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено будь-яких обмежень, ніж наявність належним чином оформлених первинних документів, не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 82171, 00 грн. з вартості придбаної у ПБП "Фенікс-Плюс" великої рогатої худоби, тому збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість по таким господарським операціям є необґрунтованим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 30 березня 2015 року прийняте з порушенням норм податкового законодавства, а тому позовні вимоги про його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 30 березня 2015 року.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 02 червня 2015 р.