Справа № П/811/1276/15
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № П/811/1276/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання : Таранухи Т.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - клопотання без участі,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про визнання протиправними дій, рішення та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області ( далі - відповідач, ГУ Держземагенства у Кіровоградській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області по прийняттю наказу №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

3) зобов'язати Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області утриматись від прийняття наказів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтованою площею 108 га, розташованої на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту) до набрання чинності судовим рішенням по справі №п/811/4555/14.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.01.2015 року відповідачем прийнято наказ №11-615/14-15-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років, розташованої на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 108,8246 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі.

Вказаний наказ, на думку позивача, винесено ГУ Держземагенства у Кіровоградській області протиправно, оскільки постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

Відповідач позов не визнав. У письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність оскаржуваного наказу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що ним було подано заяву на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду загальною площею 108,8246 га терміном на 10 років з метою створення фермерського господарства, оскільки стан зазначеної земельної ділянка вказував на те, що її довгий час не обробляли.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 25.05.2015 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено. Про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.07.2014 року позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду загальною площею 108,81 га (кадастровий номер НОМЕР_1) терміном на 20 років для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у державній власності на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та доданими до неї графічними матеріалами (а.с. 10-17).

18 вересня 2014 р. відповідач надав відповідь на заяву позивача, якою у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачу відмовлено з підстав відсутності обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства (а.с.18), яку позивачем було оскаржено до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 року, прийнятої за результатами розгляду адміністративної справи №п/811/4555/14 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та зобов'язано ГУ Держземагенства у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 30 червня 2014 року (поданої через Олександрійський ЦНАП 04.07.2014 року за №43) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с. 20-22).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держземагенство у Кіровоградській області, 27.02.2015 року подало на вказану вище постанову апеляційну скаргу.

Відповідач, вважаючи, що відносно вказаної земельної ділянки відсутні заборони та обтяження, за зверненням ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою відповідно до наказу №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року (а.с.23,71-76).

Надаючи оцінку спірним відносинам суд зазначає наступне.

Пунктом 8 частини першої статті 3 КАС України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв'язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищезазначеної процесуальної норми суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства обумовлені головним обов'язком держави - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (стаття 3 Конституції України). Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення:1) частин першої і другої статті 55 Конституції України про те, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; 2) статті 2 і частини першої статті 6 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року про те, що суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Адміністративне судочинство, згідно з частиною першою зазначеної статті, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень).

Суд звертає увагу на те, що у вищезазначеній статті та інших положеннях КАС України йдеться про захист не будь-якого інтересу, а тільки правового, або інакше - легітимного, тобто законного інтересу.

Права, свободи та інтереси, які захищають адміністративні суди, можуть бути різноманітними (від конституційних до цивільних). Тому при визначенні об'єкту захисту в адміністративному судочинстві не можна обмежуватися категорією "суб'єктивні публічні права". Важливо, щоб порушення прав, свобод та інтересів (публічних чи цивільних) відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій.

У переважній більшості випадків захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Предметом даного спору є вимога позивача визнати протиправними дії відповідача по прийняттю наказу №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" та, відповідно, скасування вказаного наказу.

Підставами поданого позову є, як стверджує позивач порушене його право у вигляді неможливості здійснити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 108 га, розташованої на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, оскільки відносно даної земельної ділянки видано наказ №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" іншій особі - ОСОБА_4.

Реалізуючі передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області по прийняттю наказу №11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" та, відповідно, скасувати вказаний наказ, зобов'язаний довести, яким чином оспорювані ним дії та наказ порушують (зачіпають) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Однак, звертаючись до суду із даним позовом, позивач всупереч наведених вище вимог, не наводить в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, а лише стверджує про те, що відповідачем вчинені незаконні дії які порушують його права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 р. № 6-зп"Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Суд звертає увагу, що неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. А правильніше - те, яке особа вважає порушеним, тому що встановлювати, порушене це право чи ні, слід суду.

Порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, чого у ОСОБА_3 не відбувалося.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року №2 визначено, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача. Якщо ж права, свободи та інтереси позивача не були порушені, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд не вбачає порушеного права, свобод та інтересів позивача. Натомість суд приходить до висновку, що доводи та мотиви позивача ґрунтуються не на вимогах законодавства України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, суд відмічає, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у особи лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Отже, в деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Судом встановлено, що позивач оспорює наказ ГУ Держземагентства у Кіровоградській області, який є правововим актом індивідуальної дії, а тому такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки тих суб'єктів, яким його адресовано.

Таким чином, суд вважає, що відсутність у будь-кого (крім громадян зазначеного у вказаному наказі), прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним наказом не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цими вимогами. Отже, посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначений наказ не стосується його безпосередньо.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем принципу рівності громадян перед законом, який полягає у тому, що позивач звернувся до ГУ Держземагентства у Кіровоградській області раніше, ніж ОСОБА_2 якому згідно оскаржуваного наказу № 11-615/14-15-СГ від 28.01.2015 р. надано дозвіл на розробку землеустрою на земельну ділянку, суд зазначає наступне.

З огляду на вищеописані норми статей 116, 118 ЗК України, на думку суду, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи в користування є стадійним, зокрема першої стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у ГУ Держземагентства у Кіровоградській області законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

Таким чином, суд вважає, що відсутні законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому відмова позивачу у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може бути підставою для скасування оскаржуваного наказу ГУ Держземагентства у Кіровоградьскій області внаслідок збігу аналогічних прав декількох осіб, можливість реалізації яких пов'язана з черговістю виникнення.

При цьому, суд вказує, що будь-яких норм права, які порушені відповідачем під час винесення оскаржуваного наказу, позивач не вказав, інших обставин не зазначив.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду підпис О.С. Петренко

Згідно з оригіналом