Справа № 2-а-29/11
Суддя: Порох К. Г.
Дата ухвалення: 2011-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-29/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2011 року суддя Васильківського районного суду Дніпропетровської області Порох К.Г., розглянувши в сел. Васильківка в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Васильківської РДА Дніпропетровської області Про визнання дія протиправними та зобовязання зробити перерахунок та виплатити (доплатити) щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог вказує, що він є тією особою, на яку розповсюджується дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У жовтні 2010 року з неофіційних джерел, а саме під час виборчих процесів, які передували виборам голів та депутатів місцевих рад, що були призначені на 31 жовтня 2010 року, під час виступів кандидатів у депутати дізнався, що відповідач виплачував йому допомогу на оздоровлення у розмірах, значно нижчих, ніж це передбачено законом. В звязку з цим вважає жовтень 2010 року початком відліку строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно зі ст. 48 вказаного Закону, особам, віднесеним до категорії І, зокрема, інвалідам ІІІ групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. За 2007, 2008, 2009, 2010 роки він отримував допомогу на оздоровлення у розмірі значно нижчому, ніж це передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме 120грн. В порушення норм закону відповідач при нарахуванні розміру щорічної допомоги керувався Постановою КМУ №562 від 12.07.2005 р. що є порушенням його прав направлених на належне оздоровлення.

У запереченнях на позов відповідач заявлені вимоги не визнав і зазначив, що ОСОБА_1, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеному до 1 категорії нараховано та виплачено щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, інвалідність яких повязана з насладками Чорнобильської катастрофи, інвалідам ІІІ групи, в 2007 році в сумі 90грн., в 2008р. 90грн., в 2009 р. 90грн., в 2010р. 90грн. Кошти виплачено згідно діючого законодавства в межах фінансування державного бюджету на зазначені цілі. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного.

При перевірці обставин доказами судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто постраждалим внаслідок чорнобильської катастрофи, категорія 1 і інвалідом ІІІ групи захворювання якого повязане з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як вбачається з даних паспорту, посвідчень, довідок МСЕК, копії яких знаходиться у матеріалах справи (а.с.7, 11-15).

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення, а саме інвалідам ІІІ групи чотири мінімальних заробітних плат.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ст.87 Бюджетного Кодексу України, яка вказує, що видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, здійснюються за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України, крім того, не можуть бути прийняті судом посилання державного органу на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 пункт 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які припиняли дію статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на вказані роки визнано неконституційними. Оскільки, відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів зокрема і до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В 2009-2010 роках нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначеним статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не приймалося.

Відповідач виплачуючи позивачу, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення, за 2007,2008, 2009, 2010 роки, керувався постановою КМУ від 12 липня 200 року №562 , згідно якої розмір допомоги інвалідам ІІІ групи встановлений в сумі 90грн. (а.с.10, 16,17).

Виходячи із пріоритету Законів України над постановами Кабінету України, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач повинен був виходити саме з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Тому суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009, 2010 роки у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»: інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Щодо заперечень відповідача та вимоги на застосуванні положень ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України в частині відмови в задоволенні позову за 2007-2009 роки у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд враховує наступне.

У відповідності до ст. 99 КАС України адміністративний позов за захистом прав, свобод та інтересів може бути подано до адміністративного суду в межах шестимісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач дізнався про порушення своїх прав в жовтні 2010 року під час виборчих процесів, виступів кандидатів у депутати, що передували виборам голів та депутатів місцевих рад, які були призначені на 31 жовтня 2010 року.

Суд приймає до уваги позицію позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, враховуючи його стан здоровя та вважає можливим поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009, 2010 роки у відповідності до ст. 48 вказаного Закону та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення з урахуванням сум, які були виплачені за вказаний період. Для вказаних виплат необхідно взяти мінімальну заробітну плату в розмірі встановленому законодавцем на відповідний період, в який були виплачена допомога (січень 2007, квітень 2008р.).

Щодо вимог позивача зобовязати відповідача здійснювати в подальшому йому нарахування та виплату допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд виходить з наступного.

Згідно ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо буде воно порушено чи ні.

Тому позов в частині вимог позивача щодо зобовязання відповідача в подальшому проводити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 пункт 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст.ст. 2, 6, 8-11, 69, 99, 100, 104, 159, 160, 163, 183-3, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Васильківської РДА Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2007, 2008, 2009, 2010 роки.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Васильківської РДА Дніпропетровської області Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити (доплатити) ОСОБА_1, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесеному до 1 категорії, інваліду ІІІ групи інвалідність яких повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2007, 2008, 2009, 2010 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «про державний бюджет» на відповідний рік на момент виплати за відповідний період, з урахуванням сум, які були виплачені у цей період.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги з одночасним поданням її копії до апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання стороною копії постанови.

Суддя: