Справа № 803/19/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Справа № 876/1296/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

встановив:

Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - Нововолинська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Вважає, що Нововолинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області правомірно прийняте рішення про застосовання адміністративного арешту майна платника податків у зв'язку з відмовою відповідача від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 року закрито провадження у справі.

Нововолинська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області оскаржила ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена без належного з'ясування фактичних обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про навність між сторонами спору про право, оскільки рішення про застосування адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 від 06.01.2015 року, яке було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання ФОП ОСОБА_1, ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржувалось.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області №370 від 29.12.2014 року «Про проведення фактичної перевірки» ФОП ОСОБА_1 та направлень на перевірку №97 та №98 від 29.12.2014 року працівниками відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Волинській області 30.12.2014 року здійснений виїзд для проведення перевірки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність підприємець ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 після ознайомлення з вищезазначеними наказом та направленнями на перевірку повідомила про недопуск до перевірки у зв'язку з відсутністю підстав для її проведення. Після цього ревізори - інспектори 05.01.2015 року уже спільно з старшим о/у ДСБЕЗ Іваничівського РВ УМВС України Науменком В. А. зайшли у вказаний магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», щоб провести фактичну перевірку і вдруге підприємець відмовилась допустити до перевірки щодо обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

06.01.2015 року начальником Нововолинської ОДПІ прийняте рішення №3 про застосування адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 і в той же день до суду направлено подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що між сторонами існує спір про право, оскільки підставою для внесення подання до суду був недопуск посадових осіб ГУ ДФС у Волинській області до перевірки, яка призначена наказом від 29.12.2014 року №370, а ФОП ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду про оскарження незаконності даного наказу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 94.10 статті 94 ПК України визначено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України визначені підстави для застосування адміністративного арешту майна, а саме: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. При цьому в законодавстві не міститься перелік будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право і в залежності від змісту правовідносин суд оцінює форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору, оскільки така незгода має втілюватися у вчиненні учасником процесу об'єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права. Тому незгода платника податків із рішеннями податкового органу щодо застосування спеціальних заходів, згаданих у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом. Суд може встановити наявність спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати розмір податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов'язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; заперечувати наявність податкового боргу, у зв'язку з яким накладено адміністративний арешт, або законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, тощо.

Така позиція висловлена в пункті 9 листа Вищого адміністративного суду України №149/11/13-11 від 02.02.2011 року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для внесення подання до суду був недопуск посадових осіб ГУ ДФС у Волинській області до перевірки, яка призначена наказом від 29.12.2014 року №37. ФОП ОСОБА_1, не погодившись з наказом про призначення перевірки від 29.12.2014 року №370, оскаржила його до Волинського окружного адміністративного суду і судом було відкрите провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існує спір про право, оскільки наказ, на підставі якого була призначена перевірка ФОП ОСОБА_1, оскаржений підприємцем до Волинського окружного адміністративного суду, що, відповідно, спростовує доводи апелянта. Наявність спору про право виключає можливість судового провадження в порядку статті 183-3 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2015 року у справі № 803/19/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Р.В. Кухтей

Т.В. Онишкевич