Справа № 2а-5735/10/0470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/800/1359/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника позивача Джанелідзе О.А.

представника відповідача Руцької А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013

у справі №2а-5735/10/0470

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Дніпропетровський трубний завод») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі по тексту - відповідач, СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ Міндоходів) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 29.03.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ всього на загальну суму 4465100,00 грн.; №/0 від 29.03.2010 на суму 387765,29 грн.; №/1 від 26.04.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ всього на загальну суму 4465100,00 грн.; №/1 від 26.04.2010 на суму 387765,29 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.09.2009.

За результатами вказаної перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі по тексту - Закон №168/97-ВР), внаслідок чого підприємством завищено суму податкового кредиту на загальну суму 6462568,00 грн., ст. 2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі по тексту - Закон №185/94-ВР), а саме - імпортна продукція на суму 1117747,81 євро отримана позивачем з порушенням встановленого терміну розрахунків.

На підставі висновків перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №168/97-ВР датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР) встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Законодавство не передбачає обмежень щодо віднесення до валових витрат витрат на придбання матеріалів, які були використані у виробництві, а отримана з них продукція була реалізована нижче собівартості.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону №334/94-ВР встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Згідно з п. 1.20.1 ст. 1 Закону №334/94-ВР, якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Пунктом 1.20.8 вказаного Закону встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Таким чином вказані норми не надають права податковому органу самостійно встановлювати рівень звичайних цін.

Крім того, вирішуючи спірні відносини щодо порушення позивачем, на думку відповідача, ст. 2 Закону №185/94-ВР, суди вірно врахувавши положення ст. 2 Закону №185/94-ВР, п. п. 3.1, 3.2 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями» та вірно встановивши обставини отримання позивачем згідно кредитного договору №188-В/07 від 10.07.2007 ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів в сумі 1170000,00 євро, їх перерахування на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» для подальшої оплати фінансуючому банку згідно умов акредитиву №ІА 27/2070-ІТL від 10.07.2007, та проведення платежів на користь фінансуючого банку нерезидента на суму 409386,20 євро, від 02.03.2010 - на суму 399342,90 євро, від 10.08.2010 - на суму 393794,61 євро, згідно з платіжним дорученням №41892 від 02.03.2009, та даних SWIFT-повідомлень від 02.09.2009 ПАТ «Альфа-Банк», дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки фактичну трансакцію коштів з України на користь бенефіціара через фінансуючий банк здійснено 02.09.2009, 02.03.2010 та 10.08.2010, саме ці дати є моментом здійснення платежу, тому у відповідності до ст. 2 Закону №185/94-ВР граничний строк отримання імпортної продукції має розраховуватись із зазначених дат та настає 03.02.2010 за першим платежем. У зв'язку з відсутністю порушень з боку позивача термінів, передбачених ст. 2 вищезазначеного Закону, як наслідок, відсутні і підстави для нарахування пені.

При застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива моментом здійснення платежу на користь нерезидента вважається дата списання коштів з рахунку банку.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог податкового законодавства України.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров