Справа № 2а-4899/12/1470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2015 р. м. Київ К/800/45579/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Логвиненка А.О.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.

за участю представників сторін: представника позивача: Савицької О.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року у справі за позовом обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до Державної фінансової інспекції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги в частині,

в с т а н о в и л а:

Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю пункту 2 вимоги від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347, якою позивача зобов'язано забезпечити відшкодування безпідставно одержаних бюджетних коштів в сумі 1245,52 тис. грн. шляхом зменшення розміру поточної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, погашення якої передбачено у 2012 році за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України та статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", а також розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, причетних до порушення щодо завищення фактичної собівартості теплової енергії, відпущеної населенню у 2010 році. Так, позивачем вказано на безпідставність висновків відповідача щодо неправомірності включення у "Розрахунок різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалась населенню м. Миколаєва обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго", яка утворилася у зв'язку з невідповідністю фактичної собівартості теплової енергії затвердженим тарифам у січні-грудні 2010 року, що підлягає відшкодуванню підприємству" суми нарахованої підприємством амортизації на комунальне майно (власність територіальної громади м. Миколаєва), що використовується позивачем на підставі договору оренди.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, позов задоволено: визнано частково протиправною і частково скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Миколаївській області від 10.09.2012 №14-06-14-14/5469 "Про усунення порушень" в частині забезпечення відшкодування безпідставно одержаних бюджетних коштів в сумі 1 245 520 грн. шляхом зменшення розміру поточної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, погашення якої передбачено у 2012 році за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України ат статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" і розгляду питання щодо притягнення до відповідності осіб, причетних до порушення щодо завищення фактичної собівартості теплової енергії, відпущеної населенню у 2010 році на суму 1 245 520 грн.

У поданій касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Миколаївській області із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною фінансовою інспекцією в Миколаївській області проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" за 2011 рік та завершений звітний період 2012 року, за результатами якої складено акт від 02.08.2012 №14-24/49.

Проведеною ревізією достовірності розрахунку фактичної собівартості теплової енергії, відпущеної населенню м. Миколаєва у 2010 році, встановлено безпідставне включення до собівартості теплової енергії, амортизаційних відрахувань на поліпшення (реконструкцію) майна, переданого позивачеві в оренду Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, у розмір 1 245 520 грн. Зазначене, за посиланням відповідача, призвело до безпідставного завищення розміру заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на відповідну суму. Так, враховуючи, що розраховану обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго" різницю в тарифах за 2010 рік погашено в повному обсязі за рахунок субвенції з державного бюджету, виділеної місцевому бюджету у 2011 році, встановлене в акті ревізії порушення призвело до незаконного отримання підприємством коштів субвенції в сумі 1245519,86 грн.

На підставі акту ревізії від 02.08.2012 №14-24/49 Державною фінансовою інспекцією у Миколаївській області сформовано та на адресу позивача надіслано вимогу від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347, пунктом 2 якої позивача зобов'язано забезпечити відшкодування безпідставно одержаних бюджетних коштів в сумі 1245,52 тис. грн. шляхом зменшення розміру поточної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, погашення якої передбачено у 2012 році за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України ат статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", а також розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, причетних до порушення щодо завищення фактичної собівартості теплової енергії, відпущеної населенню у 2010 році.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності пункту 2 вимоги 10.09.2012 №14-06-14-14/5347 як такого, що сформовано на підставі хибних висновків щодо необґрунтованого включення позивачем до розрахунку собівартості теплової енергії, відпущеної населенню м. Миколаїв у 2010 році, амортизаційних відрахувань на поліпшення орендованого майна.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

01.07.2004 між Фондом комунальної власності м. Миколаєва та обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго» на підставі рішення Миколаївської міської ради від 22.06.2004 № 21/5 «Про передачу частини майна, яке є власністю територіальної громади м. Миколаєва, в оренду ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» укладено договір оренди цілісних майнових теплоенергетичних комплексів, що є власністю територіальної громади м. Миколаєва.

Відповідно до Договору оренди орендар приймає в строкове платне користування цілісні майнові теплоенергетичні комплекси (ЦМТК), що є власністю територіальної громади м. Миколаєва (пункт 1.1); ЦМТК передаються в оренду поетапно, на підставі актів приймання-передачі з укладенням додаткових угод, за якими враховується вартість ЦМТК кожного етапу (підпункт 1.1.1 пункту 1.1); ЦМТК враховуються окремо від іншого майна орендаря на окремих балансових рахунках із зазначенням того, що вони є орендованими (пункт 1.2); нараховані амортизаційні відрахування (в бухгалтерському та податковому обліку) на орендовані ЦМТК залишаються у розпорядженні орендаря (пункт 2.5); орендна плата становить одну гривню на рік відповідно до пункту 3 рішення Миколаївської міської ради від 22.06.2004 № 21/5 (пункт 3.1); орендар зобов'язується своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонту орендованих ЦМТК (пункт 4.4).

Одночасно з укладенням Договору оренди Фонд комунальної власності м. Миколаєва передав ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в оренду за актом приймання-передачі № 1 ЦМТК залишковою вартістю 172112,92 грн. (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 договору).

Додатковою угодою від 01.01.2007 сторони виклали пункт 2.5 Договору оренди у такій редакції: «Нараховані амортизаційні відрахування (в бухгалтерському та податковому обліку) на орендовані ЦМТК залишаються в розпорядженні орендаря. В податковому обліку суму амортизаційних відрахувань відносити на зменшення об'єкту оподаткування».

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що амортизаційні відрахування на орендовані цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурні підрозділи, будівлі та споруди нараховує та залишає у своєму розпорядженні орендар. Амортизаційні відрахування використовуються на відновлення орендованих основних фондів.

Відповідно до умов Договору оренди ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснювало амортизаційні відрахування по ЦМТК, що зазначені в актах приймання-передачі.

Згідно із розрахунком амортизації з 4-го кварталу 2008 року по 4 квартал 2009 року, сума відрахувань - 4230555 грн., в тому числі на орендовані об'єкти - 2023842 грн. Ця сума (4230555 грн.) була використана при визначенні витрат за статтею «Амортизація» для розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію, що надається районами теплових мереж Миколаївської області ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на 2008-2009 рр.

За цим розрахунком, а також за розрахунком прямих витрат на теплову енергію, яка відпускається структурними підрозділами м. Миколаєва на 2008-2009 рр., загальна сума амортизаційних відрахувань на виробництво (м. Миколаїв) склала 3708921,74 грн. Зазначена сума включена позивачем до «Розподілу витрат на виробництво теплової енергії на постійні та змінні за групами споживачів по м. Миколаєву ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на 2008-2009 рр.», до «Вартості послуг для розрахунку тарифу з рентабельністю 9% за теплову енергію, яка надається тепловими районами м. Миколаєва ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на 2008-2009 рр.» і до «Проекту двоставкових тарифів на теплову енергію для населення, яка відпускається тепловими районами м. Миколаєва ОКП «Миколавоблтеплоенерго», на 2008-2009 рр. (з 1 грудня 2008 року з рентабельністю 9%)».

Порядок формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води у 2008 році регулювався відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 №955.

Згідно з пунктом 121 вказаного Порядку висновок щодо розрахунків економічно обґрунтованих планованих витрат, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, наданням послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, надається Державною інспекцією з контролю за цінами або її територіальними органами в порядку, встановленому Мінекономіки.

Рішенням від 26.09.2008 №1716 «Про тарифи на послуги теплопостачання для споживачів м. Миколаєва, які надаються ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» виконавчий комітет Миколаївської міської ради із посиланням, зокрема, на висновки Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області, затвердив тарифи (в тому числі для населення), величина яких відповідала проектним розрахункам ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Таким чином, належним суб'єктом владних повноважень (Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області) був зроблений висновок про правомірність включення ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» до витрат, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, наданням послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, амортизаційних відрахувань по орендованих ЦМТК.

Зазначені тарифи, що були затверджені рішенням від 26.09.2008 року № 1716, були чинними для ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» і у 2010 році.

11.05.2011 постановою №503 Кабінет Міністрів України відповідно до статті 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» затвердив Порядок перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Вказаним Порядком передбачалось, що субвенція перераховується за рахунок надходжень, визначених пунктом 40 статті 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», і призначена для погашення заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася у період з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року (пункти 1, 2). Головним розпорядником бюджетних коштів за субвенцією було визначено Мінрегіон, а відповідальними виконавцями бюджетної програми - Мінрегіон і Казначейство (пункт 3). Підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається за встановленою формою між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору. Учасниками розрахунків є відповідні територіальні органи Казначейства, місцеві фінансові органи, підприємства, що виробляють, постачають та транспортують теплову енергію для населення, незалежно від форми власності, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України» та її філії, суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом. Обсяг заборгованості з різниці в тарифах визначається учасниками розрахунків як різниця між фактичними витратами на теплову енергію (виробництво, транспортування і постачання теплової енергії) і фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами з урахуванням перерахунку за низькоякісні та не в повному обсязі надані послуги з відрахуванням дотації місцевих бюджетів, отриманої учасниками розрахунків для відшкодування різниці в тарифах (пункти 4, 5).

Відповідно до пункту 6 цього Порядку обсяг заборгованості з різниці в тарифах обчислюється учасниками розрахунків на підставі таких підтвердних документів: розрахунок фактичної собівартості теплової енергії; копія рішення органу виконавчої влади, НКРЕ або органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) тарифів на теплову енергію; звіт про витрати з надання послуг з теплопостачання і фінансові показники діяльності підприємством за формою № 1С; звіт про постачання теплової енергії (за формою № 1-теп), звітний кошторис витрат на виробництво теплоенергії (за формою № 23-енерго), довідка про корисний відпуск теплової енергії і розрахунки за неї (за формою № 32-енерго).

Розрахунок обсягу заборгованості, що складається за встановленою формою, погоджується із структурним підрозділом з питань фінансів відповідного органу виконавчої влади або виконавчого органу місцевого самоврядування, який прийняв рішення про затвердження (погодження) тарифів, та разом з підтвердними документами подається територіальним комісіям з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу (далі - територіальні комісії) для прийняття рішення про узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах. Територіальні комісії узгоджують обсяг заборгованості з різниці в тарифах та подають Мінрегіону узагальнену інформацію про суми заборгованості.

Фактичні витрати на послуги з постачання теплової енергії, що надаються населенню, визначаються відповідно до Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року № 955. Розрахунки з кредиторської заборгованості за спожитий природний газ проводяться за борги, що утворилися у період з 1 січня по 31 грудня 2010 року (пункт 7 Порядку).

Пунктами 8-16 визначена послідовність дій фінансових управлінь районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (структурних підрозділів з питань фінансів виконавчих органів міських рад), Казначейства, Мінфіну, Ради міністрів АРК обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

У «Розрахунку фактичної собівартості теплової енергії, що надає ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» споживачам м. Миколаєва за 2010 рік» позивачем вказано суму амортизації (як складову собівартості теплової енергії, що надається всім групам споживачів) - 9075419 грн. (в тому числі населенню - 7730663 грн.). Сума 7730663 грн. включена до «Розрахунку різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалась населенню м. Миколаєва ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», яка утворилася у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії затвердженим тарифам у січні - грудні 2010 року, що підлягає відшкодуванню підприємству», та до «Розрахунку обсягу заборгованості за січень - грудень 2010 року з різниці в тарифах на теплову енергію, надану населенню м. Миколаєва ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». За цим розрахунком різниця, що підлягає відшкодуванню за нормами зазначеного вище Порядку, складає 5721502 грн.

26.05.2011 територіальна комісія Миколаївської області з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу вирішила, зокрема, погодити ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» суму заборгованості з різниці в тарифах, що становить 6046496 грн., у тому числі по м. Миколаєву 5721502 грн. (Протокол № 1)

Згідно з договорами № 22/503 і № 23/503 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 №503, що були укладені 02.06.2011, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» отримало субвенцію в сумі 5721502 грн., яка була перерахована в погашення заборгованості за спожитий природний газ.

Таким чином, отримання ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» субвенції стало результатом колегіального рішення, що було прийнято спеціально уповноваженими органами відповідно до вимог зазначеного вище Порядку.

Акт ревізії не містить висновків про те, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» не дотрималось вимог законодавства при складенні та поданні бюджетної і фінансової звітності про використання субвенції або про нецільове чи неефективне використання позивачем наданої субвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності пункту 2 вимоги від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347 як такого, що сформовано та надіслано позивачеві на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства при визначенні потреби в бюджетних коштах.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання .

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, в пункті 2 якої позивача зобов'язано забезпечити відшкодування безпідставно одержаних бюджетних коштів в сумі 1245,52 тис. грн. шляхом зменшення розміру поточної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, погашення якої передбачено у 2012 році за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам відповідно до частини другої статті 97 Бюджетного кодексу України ат статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", а також розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, причетних до порушення щодо завищення фактичної собівартості теплової енергії, відпущеної населенню у 2010 році.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеної вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність самого порушення законодавства при визначенні потреби в бюджетних коштах. Сума збитків, що визначені Інспекцією та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем пункт 2 вимоги від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347 оскаржується з мотивів хибності висновків акту ревізії щодо безпідставного одержавлення позивачем бюджетних коштів внаслідок включення у "Розрахунок різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалась населенню м. Миколаєва обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго", яка утворилася у зв'язку з невідповідністю фактичної собівартості теплової енергії затвердженим тарифам у січні-грудні 2010 року, що підлягає відшкодуванню підприємству" суми нарахованої підприємством амортизації на комунальне майно (власність територіальної громади м. Миколаєва), а також виходячи з того, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності зазначеного пункту вимоги саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності пункту 2 вимоги від 10.09.2012 №14-06-14-14/5347 як такого, що сформовано та надіслано позивачеві на підставі хибних висновків щодо недотримання позивачем вимог законодавства при визначенні потреби в бюджетних коштах.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: