Справа № 810/5599/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/33896/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.,

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014

у справі № 810/5599/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст Лейн"

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014, задоволено позовні вимоги.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань достовірності підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Грін сервіс компані» за жовтень - грудень 2012 року, про що складено акт від 23.09.2013 № 963/15-2/37381913, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог ст. 22, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1 - 198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду за жовтень 2012 року на 62819,82 грн., за листопад 2012 року на 46939,33 грн., за грудень 2012 року на 101441,66 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 01.10.2013 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 316802,00 грн., в тому числі: на 211201,00 грн. за основним платежем та на 105601,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про скасування вказаного повідомлення-рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Грін сервіс компані», на виконання умов договору про надання послуг у сфері інформатизації від 20.09.2012 №20-В/09-12, підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: актами наданих послуг, податковими накладними, платіжними дорученнями.

Також, в матеріалах справи наявні документи щодо подальшої реалізації отриманих позивачем послуг від ТОВ «Грін сервіс компані» іншим суб'єктам господарювання, а саме: договори про надання інформаційно-консультаційних послуг у сфері інформатизації, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), виписки по рахунках, акти приймання-передачі наданих послуг, програми по проведенню навчань.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ТОВ «Грін сервіс компані», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Судами правомірно відхилені доводи відповідача щодо неможливості проведення зустрічної перевірки ТОВ «Грін сервіс компані», оскільки, чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, податковий кредит позивачем сформовано на підставі належно оформлених податкових накладних, виписаних контрагентом позивача, та отриманими в ході виконання господарських операцій, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль