Справа № 810/1723/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року 810/1723/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Куделі Д.С., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій.

Суть спору:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, згідно якого просила суд:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 № , що видане Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС Київській області;

- визнати нечинним та скасувати рішення від 09.04.2015 №, що видане Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області;

- визнати нечинною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2015 № Ф-, виставлену Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатом проведеної відповідачем документальної планової виїзної перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлені, зокрема, порушення: ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (ПК України) зі змінами та доповненнями, у вигляді завищення витрат, віднесених до декларацій про майновий стан і доходи в сумі 1 194 549 грн. 41 коп., у тому числі у 2012 році - 567 734 грн. 02 коп., за 2013 рік - 367 995 грн. 75 коп., за 2014 рік - 258 819 грн. 49 коп.; п.2 частини першої ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 (Закон № 2464-VІ від 08.07.2010), у результаті чого суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 донараховано єдиний внесок в сумі - 217 504 грн. 88 коп., у тому числі за 2013 рік - 127 694 грн. 52 коп., за 2014 рік - 89 810 грн. 36 коп.

Позивач вважає вказаний висновок протиправним та зазначає, що контролюючим органом були неправомірно виключені зі складу витрат (та внаслідок цього збільшений розмір оподатковуваного доходу) суми, сплачені на користь постачальника ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка», оскільки зазначені витрати підтверджуються належним чином складеними документами бухгалтерського та податкового обліку, а посилання податкової інспекції на відсутність у видаткових накладних, виписаних позивачем на користь покупців товарів, таких реквізитів як код товару за УКТ ЗЕД, назва товару та його код за каталогом, жодним чином не впливають на факт понесення витрат.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відповідних письмових запереченнях, направлених на адресу суду.

При цьому, відповідач у судове засідання не з'явився, однак направив до суду клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з необхідністю надання додаткових документів.

Проте, приймаючи до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, враховуючи обмежений строк розгляду справи, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі та вважає за можливе вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрована в якості Фізичної особи - підприємця Виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області 20.02.2007, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію Фізичної особи - підприємця (т.1 а.с.45).

Як вбачається з матеріалів справи, з 16 березня 2015 року по 27 березня 2015 року Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка вимог податкового валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

За результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт від 03.04.2015 №53/1700/280960398, відповідно до якого були встановлені, зокрема, наступні порушення:

- ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (ПК України) зі змінами та доповненнями, у вигляді завищення витрат, віднесених до декларацій про майновий стан і доходи в сумі 1 194 549 грн. 41 коп., у тому числі у 2012 році - 567 734 грн. 20 коп., за 2013 рік - 367 995 грн. 75 коп., за 2014 рік - 258 819 грн. 49коп.;

- п.2 частини першої ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 (Закон № 2464-VІ від 08.07.2010), в результаті чого підприємцю донараховано єдиний внесок в сумі - 217 504 грн. 88 коп., у тому числі за 2013 рік - 127 694 грн. 52 коп., за 2014 рік - 89 810 грн. 36 коп.

На підставі акта перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення - рішення від 09.04.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 222745 грн. 42 коп., у тому числі за основним платежем у сумі - 178196 грн. 35 коп., за штрафними (фінансовими санкціями) - у сумі 44549 грн. 07 коп. (т.1 а.с.40).

Крім того, 09.04.2015 відповідачем була виставлена позивачеві вимога №Ф- про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 167 413,61 грн. (т. 1, а.с.42)

Також, 09.04.2015 податковим органом винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 8370,68 грн.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішщення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання їх протиправними та скасування.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що в охоплений перевіркою період ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування та була платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України (тут і далі - в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств»).

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно із п.138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності, серед іншого, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому, у п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

П.п. 138.8.1 п. 138 ст. 138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

В свою чергу, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Таким чином, достатньою підставою для формування платником податків витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є належним чином складені первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарської операції та її зв'язок з подальшою діяльністю такого платника.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Зі змісту акта перевірки №53/1700/НОМЕР_2 від 03.04.2015 вбачається, що твердження контролюючого органу про завищення позивачем суми витрат засновані на тому, що відповідно до наданих первинних документів від ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка» (накладні на придбання) містять реквізити: код товару згідно з УКТ ЗЕД, назва товару, код по каталогу (код автомобільної запчастини), у той час як видаткові накладні на реалізацію, виписані від ФОП ОСОБА_1, не дають змоги визначити ідентифікацію проданого товару у зв'язку з відсутністю таких реквізитів.

На підставі цього податковим органом не були враховані витрати, понесені позивачем у зв'язку з придбанням автозапчастин у ТОВ «ТПК «Омега-Автопоставка», на загальну суму 1 194 549 грн. 44 коп., у тому числі за 2012 рік - 567 734 грн. 20 коп., за 2013 рік - 367 995 грн. 75 коп., за 2014 рік - 258 819 грн. 49 коп.

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» (Постачальник) та ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір поставки № 009212-14.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (запчастини та/або шини до транспортних засобів) в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні згідно з заявками покупця, що узгоджуються сторонами за допомогою факсимільного або електронного зв'язку, чи в усній формі, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до додатку №1 до даного договору сторонами погоджено правила прийому партій товару по номенклатурі, кількості і якості, порядок пред'явлення претензій, що виникли в результаті прийому партій товару і оформлення повернення товару.

На підтвердження виконання даного договору і додатку до нього позивачем надано первинні господарські документи, а саме: податкові та видаткові накладні та виписки по рахунку, які свідчать про сплату вартості придбаного товару (т. 1, а.с.56-250; т. 2, а.с.1-250; т. 3, а.с.1-250 ; т. 4, а.с.1-97).

При цьому, у видаткових та податкових накладних, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» дійсно присутні такі реквізити, як код товару згідно УКТ ЗЕД та код товару за каталогом, які відсутні у видаткових накладних, виписаних позивачем покупцям (т.4, а.с. 98-250; т.5, а.с. 1-250; т.6, а.с.1-90), з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88, закріплено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Суд зазначає, що як видаткові накладні ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», так і видаткові накладні позивача містять всі реквізити, визначені в якості обов'язкових чинним законодавством, та в повній мірі визначають зміст та обсяг господарської операції.

Такі реквізити товару як код згідно УКТ ЗЕД та код за каталогом відносяться до додаткових реквізитів первинних документів та не впливають на можливість визначення факту здійснення господарських операцій, що підтверджується також листом ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» №1788 від 17.04.2015 (т.1, а.с 52).

При цьому суд зауважує, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

В акті перевірки контролюючим органом не зазначено, чи досліджувалися ним самі факти здійснення господарських операцій з придбання позивачем товарів у постачальника ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка»; яким чином відсутність деяких реквізитів первинних документів, не визначених законодавчо в якості обов'язкових, унеможливлює проведення зв'язку між понесеними витратами та отриманими в подальшому доходами. Фактично, контролюючий орган лише обмежився оцінкою первинних документів, не з'ясувавши та не зазначивши, яким чином відсутність додаткових реквізитів документів свідчить про відсутність факту здійснення господарських операцій, що свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень.

Дослідивши надані позивачем первинні документи ТОВ «ТПК«Омега-Автопоставка» для документального оформлення господарських операцій з придбання ФОП ОСОБА_1 товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, оскільки видаткові та податкові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, зміст та обсяг господарських операцій, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, підписи відповідальних осіб тощо, тобто всі реквізити, визначені законодавцем в якості обов'язкових. Зв'язок між понесеними витратами та власною господарською діяльністю позивача вбачається, в свою чергу, з порівняння видаткових накладних постачальника ТОВ «ТПК«Омега-Автопоставка» та видаткових накладних, виписаних позивачем при подальшому відчуженні товарів покупцям.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем витрат в охопленому перевіркою періоді, а тому податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2015 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (діла - Закон №2464).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини одинадцятої ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ ДФУ Київській області на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донараховано позивачеві суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 217 504,88 грн., виходячи з відповідної бази нарахування - визначеного за результатом перевірки розміру оподатковуваного доходу за 2013 рік (367 995,75 грн.) та 2014 рік (258 819,49 грн.). Саме на підставі акта перевірки відповідачем була виставлена вимога №Ф- від 09.04.2015 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 167 413,61 грн. (т. 1, а.с.42) та винесено рішення від 09.04.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску в розмірі 8370,68 грн.

Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2012-2014 роки за результатом перевірки, оформленої актом від 03.04.2015 №53/1700/280960398, неправомірним є також донарахування позивачеві суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про завищення позивачем витрат, що враховуються про визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, та про заниження належної до сплати суми єдиного внеску, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України.

В судовому засіданні 21.05.2015 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 26.05.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 №, винесене Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2015 № Ф-, виставлену Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не сплаченого єдиного внеску від 09.04.2015 №, винесене Переяслав-Хмельницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.