Справа № К/9991/90753/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2015 р. м. Київ К/9991/90753/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову окружного адміністративного суду м. Севастополь від 25.03.2010р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2010р. у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Севастополі, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа - Севастопольський апеляційний господарський суд про стягнення недоплаченого грошового забезпечення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов'язання Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» в сумі 134629 грн для здійснення виплати позивачу, як судді Севастопольського апеляційного господарського суду, та стягнення з територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Севастополі та Державної судової адміністрації України на його користь заборгованості щомісячного грошового забезпечення за 2006-2009 роки в сумі 134629 грн.

Постановою окружного адміністративного суду м. Севастополь від 25.03.2010р., залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2010р., позов задоволено частково.

Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України, за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» в сумі 134629 грн для виплати судді Севастопольського апеляційного господарського суду Гонтарю В.І.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь позивача заборгованість (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів) по заробітній платі в розмірі 134629 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась Державна судова адміністрація України, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» від 12.06.2003р. №525/2003 та наказу голови Севастопольського апеляційного господарського суду «Про призначення на посаду» від 09.07.2003р. №25-К позивача призначено на посаду судді Севастопольського апеляційного господарського суду з 09.07.2003р.

Згідно з довідками Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.01.2010р. №5038-157, №5038-60, №5038-97, №5038-126 за період з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. сума донарахованої заробітної плати позивачу складає 6161 грн, з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. 16560 грн, з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. 42821 грн та з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. 69087 грн, а всього сума заборгованості по заробітній платі позивача за 2006-2009 роки складає134629 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865, яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться, визнано незаконним постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р.

Проте, колегія суддів касаційної інстанції з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя та складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього Закону, постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865 було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи, яка набрала законної сили з 01.01.2006р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. №1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865» зазначену постанову доповнено, зокрема, пунктом 4-1, яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2007р. визнано протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. №865.

Зазначену постанову в цій частині залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009р.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243 встановлено, що розміри посадових окладів суддів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р., визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865» від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865.

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р. у справі №К-37929/09 за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України було визнано такими, що не відповідають нормам матеріального права, та скасовано постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду України від 19.08.2009р. і відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005р. №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865.

Водночас, визнання незаконним пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865 при наявності постанов Кабінету Міністрів України №1243 від 21.12.2005р. «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та №1310 від 31.12.2005р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865», які також стосуються питання обчислення заробітної плати суддів, не давало підстав відповідачу здійснювати виплату заробітної плати у заявлених розмірах.

Крім того, пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни» від 28.02.1997р. №187 встановлено, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку не пізніше, ніж в місячний строк після затвердження відповідних бюджетів.

Відповідно до частини другої статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів, відповідно до затвердженого бюджетного розпису.

Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів, до яких відноситься Державна судова адміністрація України, беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Законом України «Про Держаний бюджет України» та Бюджетним кодексом України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Згідно пункту 7 статті 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Конституцією України визначено кінець бюджетного періоду - 31 грудня поточного року, тобто саме у цей час закінчуються всі бюджетні призначення. Винятком є лише випадок, коли окремим законом передбачається багаторічне призначення.

Виплати, якими є позовні вимоги позивача, не відносяться до багаторічних виплат.

З огляду на викладене, у відповідачів відсутнє право здійснювати платежі з бюджету без наявності відповідного бюджетного призначення.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо перерахунку заробітної плати на підставі постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р.

Відповідно до положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232, 254 Кодексу

адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Севастополь від 25.03.2010р. та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2010р. скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Севастополі, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, третя особа - Севастопольський апеляційний господарський суд про стягнення недоплаченого грошового забезпечення відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П.Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський