Справа № 200/1367/15-а(2а/200/122/15)
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 рокусправа № 200/1367/15-а(2а/200/122/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

представника відповідача - Алькова Д.С. ( довіреність від 12.01.2015)

представник позивача - ОСОБА_2 ( довіреність від 27.11.2014)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у справі № 200/1367/15-а(2а/200/122/15) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання поновити виплату пенсії, -

встановив:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська (далі - Відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії та бездіяльність Відповідача щодо призначення та виплати Позивачу пенсії за віком, починаючи з 14.01.2015 р.; зобов'язати Відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком та пенсійну надбавку як дитині війни на підставах, визначених пенсійним законодавством та ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» як непрацюючому громадянину за документами, які є в пенсійній справі та за знов пред'явленими документами з 14.01.2015 р.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що проживаючи на даний час в Ізраїлі, має право на виплату пенсії за віком та надбавки як дитині війни відповідно до ст..ст. 49,51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Факт його проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних йому пенсійних виплат. (а.с.2-7)

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року, прийнятою у порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року. (а.с.37-38)

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що Позивачем були пропущені строки позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки виплата пенсії ОСОБА_3 була припинена ще 12 років тому. Крім того, документи про стаж, вік та заробітну плату мають подаватися в оригіналах. Просили розглядати справу без їх участі. (а.с.41-43)

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Віддповідача - УПФУ в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених.

Представник Позивача - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував з огляду на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України на підставі закордонного паспорту громадянина України та з 2002 року постійно проживає в Ізраїлі. (а.с.8)

14.01.2015 року Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії за віком. (а.с.21)

Відповідно до листа пенсійного органу від 21.01.2015 р. № 144/10/20 Позивача було повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність документу, який підтверджує місце реєстрації згідно п.29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та ст.. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . (а.с.24).

Оскарження відмови Відповідача у призначенні пенсії за віком та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська призначити йому з 14.01.2015 року указану пенсію і є предметом судового спору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту рішення УПФУ, підставою для відмови Позивачу у призначенні пенсії за віком стали відсутність документів, які б посвідчували місце проживання (реєстрації) Позивача на території України.

Однак така позиція пенсійного органу не узгоджується з правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України) .

Таким чином, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами та позбавляти особу права на пенсію у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

З огляду на зазначене дії пенсійного органу, як і винесене 21.01.2015 року рішення щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком з підстав відсутності документів, які б посвідчували місце проживання (реєстрації) Позивача та його громадянство, не можна визнати правомірними та такими, що узгоджуються з приписами частини 3 статті 2 КАС України та частини 2 статті 19 Конституції України.

Поновлення порушених прав Позивача має відбутись шляхом зобов'язання пенсійного органу вирішити питання про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком та виплати надбавки як дитині війни з дня його звернення до пенсійного органу та надання необхідних документів.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198 ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у справі № 200/1367/15-а(2а/200/122/15) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у строки, визначені статтею 212 КАС України.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2015 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник