Справа № 487/1358/15-а
Суддя: Андрощук В. В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/1358/15-а
Провадження № 2-а/487/60/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Тертичної А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, про визнання протиправними дій щодо відмови призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, скасування рішення, зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі УПФУ в Заводському районі) про визнання протиправними дій щодо відмови призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, скасування рішення, зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що в грудні 2013 року, маючи право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, він подав заяву про відставку. Постановою Верховної Ради України №59-VIII від 25 грудня 2014 року та наказом в.о. голови Центрального районного суду м. Миколаєва 03-14 №100-о/с від 29 грудня 2014 року він був звільнений з посади судді Центрального районного суду м. Миколаєва. 30 грудня 2014 року за р.№170 він подав в установленому законом порядку до УПФУ в Заводському районі подання Центрального районного суду м. Миколаєва про встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом з його відповідною заявою та документами за переліком. 23 січня 2015 року УПФУ в Заводському районі винесло рішення про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №3/1, за двома підставами: 1) як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; 2) через відсутність необхідного 20-річного стажу роботи на посаді судді, чим грубо порушило вимоги ст.ст.1, 4, 8, 9, 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. №2262-XII, ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010р. №2453-VI, п.11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010р. №2453-VI, ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992р. №2862-ХІІ, п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.05р. "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", ст.2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-XII, п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1, рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011р. №18-рп/2011, рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013, ухвали Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014р. справа №К/800/13240/13, від 05.11.2014р. справа №К/9991/66912/12, від 19.11.2014р. справа №К/9991/35156/11, від 09.01.2014р. справа №К/800/968/14, від 06.02.2014р. справа №К/800/12466/13, від 16.01.2014р. справа №К/9991/32161/12 та конституційні гарантії незалежності суддів.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 просив визнати протиправними дії УПФУ в Заводському районі: - щодо відмови зарахування йому до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, визначених згідно розрахунку Центрального районного суду м. Миколаєва №69/15 від 14.01.2015р.; - щодо відмови в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати рішення УПФУ в Заводському районі від 23.01.2015 року №3/1 про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та зарахувати йому до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР - 3 роки 0 місяців 0 днів, половину строку навчання за денною формою в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 5 місяців 29 днів, на посаді судді Центрального районного суду м. Миколаєва - 16 років 8 місяців 14 днів, а всього 21 рік 2 місяці 13 днів, що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати УПФУ в Заводському районі призначити та виплачувати ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР - 3 роки 0 місяців 0 днів, половину строку навчання за денною формою в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 5 місяців 29 днів, на посаді судді Центрального районного суду м. Миколаєва - 16 років 8 місяців 14 днів, а всього 21 рік 2 місяці 13 днів, в розмірі 82 /вісімдесяти двох/ відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 грудня 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача позов ОСОБА_3 не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на правомірність дій УПФУ в Заводському районі та правильність прийнятого рішення.

Заслухавши доводи учасників процесу в обґрунтування заявлених вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, з 08 травня 1976 року по 07 травня 1979 року ОСОБА_3 проходив строкову військову службу на посадах рядового складу в Збройних Силах СРСР.

З 01 серпня 1986 року по 28 липня 1989 року позивач навчався в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського на денній формі навчання та закінчив повний курс навчання за спеціальністю "правознавство".

З 26 березня 1998 року ОСОБА_3 отримує довічну пенсію за вислугу років на службі в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII.

Наказом Управління юстиції в Миколаївській області від 16 квітня 1998 року №148-л, ОСОБА_3 був призначений на посаду судді Центрального районного суду м. Миколаєва. Постановою Верховної Ради України №1072-ІV від 09 липня 2003 року він був обраний суддею місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва безстроково.

В грудні 2013 року ОСОБА_3, маючи право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, подав заяву про відставку. Постановою Верховної Ради України №59-VIII від 25 грудня 2014 року та наказом в.о. голови Центрального районного суду м. Миколаєва 03-14 №100-о/с від 29 грудня 2014 року він був звільнений з посади судді Центрального районного суду м. Миколаєва.

30 грудня 2014 року за р.№170 ОСОБА_3 подав в установленому законом порядку доУПФУ в Заводському районі подання Центрального районного суду м. Миколаєва про встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом з його відповідною заявою та документами за переліком.

23 січня 2015 року УПФУ в Заводському районі винесло рішення про відмову в призначенні ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №3/1, за двома підставами: 1) як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; 2) через відсутність необхідного 20-річного стажу роботи на посаді судді.

Згідно зі ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією України і законами України, зокрема, на час виникнення спірних правовідносин - Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Відповідно до ч.1 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.2 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Положення ч.ч.1,2 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI були визнані конституційними Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року.

Аналізуючи зміст наведених положень Закону України №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд доходить до висновку, що отримання суддею у відставці щомісячного довічного грошового утримання, до досягнення таким суддею - чоловіком 62-річного віку, є беззастережним та однозначним.

При тому, що виплата довічного грошового утримання суддям здійснюється органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України та не залежить від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку (ч.5 ст.138 Закону України №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням визнання неконституційними та втратою чинності першим, другим, третім реченням ст.138 на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року)).

І лише після досягнення суддею, який вийшов у відставку - чоловіком віку 62 роки, йому виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Отже, відставка судді є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення. Зазначена стаття (ст.138), які і в цілому Закон України №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII. Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, або неоподатковуваного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена правова позиція узгоджується з постановою Вищого Адміністративного Суду України від 06 серпня 2014 року у справі К/9991/57778/11 та постановою Верховного Суду України від 24 грудня 2013 року у справі №21-452а13, в яких було проаналізовано ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ ("Право судді на відставку") в розрізі її співвідношення з положеннями ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII ("Пенсійне забезпечення і грошова допомога державним службовцям").

Враховуючи аналогічність положень ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ та ч.ч.1,2 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо можливості судді у відставці отримувати пенсію на умовах, передбачених ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII, або щомісячне довічне грошове утримання, суд вважає, що висновки Вищого Адміністративного Суду України (постанова від 06 серпня 2014 року у справі К/9991/57778/11) та Верховного Суду України (постанова від 24 грудня 2013 року у справі №21-452а13) на даний час не втратили своєї актуальності, а тому є преюдиційними під час вирішення даного спору по суті.

Відповідно до пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, на підставі аналізу положень ч.ч.1,2,3,4 ст.44 Законів України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ з наступними змінами, "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, постанови КМУ "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді" від 03 вересня 2005 року №865, особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абз.5 пункт 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005; абз.3 п.п.3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007).

Одним з доходів, що не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу і не підлягає оподаткуванню, є щомісячне довічне грошове утримання (підпункт "е" п.п.165.1.1 пункту 165.1 ст.165 Кодексу №2755-17).

Аналіз наведених положень Кодексу №2755-17 та Закону №2453-VI та зазначеної позиції Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання ідентичне щомісячному довічному грошовому утриманню та є звільненою від оподаткування виплатою.

Аналогічний зміст має підпункт "е" п.п.165.1.1 пункту 165.1 ст.165 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI в редакції від 08 листопада 2014 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

А тому суд вважає, що наведені висновки Конституційного Суду України на даний час не втратили своєї актуальності, а тому є преюдиційними під час вирішення даного спору по суті.

Відповідно до пункту 3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, відмінність щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці полягає у тому, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пенсійний фонду України є уповноваженим державою органом, зокрема, щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Таким чином, поняття "щомісячне довічне грошове утримання" означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, на підставі аналізу положення ст.126 Конституції України, Законів України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI, "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону №3668, правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом України №2453, що відповідає ч.1 ст.126 Конституції України, згідно з якою незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією України і Законами України.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Відповідно до пункту 6.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, підставою отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних із статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних підставах та передбачене іншими, крім Закону №2453, Законами України.

Аналізуючи наведені вище законодавчі норми, постанову Вищого Адміністративного Суду України від 06 серпня 2014 року у справі К/9991/57778/11, постанову Верховного Суду України від 24 грудня 2013 року у справі №21-452а13, Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, суд погоджується із доводами позивача про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є особливою гарантованою державою формою соціального забезпечення судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків в разі виходу у відставку, яка є гарантією незалежності суддів та невід'ємним елементом їх конституційного статусу, який передбачає конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів, як під час здійснення ними своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання), поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом, у формі щомісячної звільненої від сплати податків грошової виплати, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді, яка одержується суддею у відставці з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, на підставі виключно конституційно визначеного статусу професійного судді, і не залежить від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних підставах та передбачене іншими, крім Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (з відповідними змінами), Законами України.

Проаналізувавши системно положення ст.ст.1, 4, 8, 9, 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII, суд приймає до уваги посилання позивача про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не є пенсією, оскільки не віднесено законодавцем ані до пенсійних виплат, в тому числі довічної пенсії, ані до соціальних послуг.

Тому суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо того, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є одним з видів пенсійного забезпечення, у зв'язку з чим не може бути призначено позивачу, як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, аналіз доводів заперечень відповідача та пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, дозволяє суду прийти до висновків, що відповідач, на власний розсуд, ототожнив такий вид пенсійного забезпечення як "пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу"" (ч.1 ст.138 Закону №2453-VI) з усіма іншими видами пенсійного забезпечення, можливого до призначення як на загальних підставах, так і, зокрема, на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII, під загальними термінами "пенсія" та "пенсія, призначена на загальних підставах", що потягло ряд хибних висновків відповідача про те, що закони, які регулюють порядок призначення "пенсії" та довічного грошового утримання судді у відставці, не дають права на одночасне отримання цих видів соціального забезпечення суддів у відставці, у зв'язку з чим виключається можливість отримання суддею у відставці одночасно "пенсії, призначеної на загальних підставах", та пенсії державного службовця або щомісячного довічного грошового утримання, передбачених Законом України "Про статус суддів".

Протиправність наведених висновків відповідача підтверджується і тим, що зміст ч.ч.1,2 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) містить вичерпний перелік видів матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень у зв'язку з виходом у відставку, а саме: - судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання (ч.1 ст.138); - суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч.1 ст.138, отримує щомісячне довічне грошове утримання, а при досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 ст.138 за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Органи Пенсійного Фонду України не наділені повноваженнями щодо тлумаченням законів України, що є виключним повноваженням Конституційного Суду України, який до речі зазначив, що підставою отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, тому таке забезпечення суддів не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних підставах та передбачене іншими, крім Закону №2453, Законами України (п.6.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013).

Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач, як суддя у відставці, на час виникнення спірних правовідносин мав повних 56 років, а на час розгляду справи - повних 57 років, та відповідно до ч.2 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), має право отримувати лише щомісячне довічне грошове утримання.

Право вибору одержання щомісячного довічного грошового утримання або пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", для позивача ще не настало.

Крім того, аналіз рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 та ст.139 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (редакція від 26 жовтня 2014 року, яка діяла до 01 січня 2015 року), дозволяє суду зауважити про слушність посилань позивача на поверхневий формальний підхід УПФУ в Заводському районі до розгляду подання Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2014 року за р.№170 про встановлення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом з його відповідною заявою та документами за переліком, оскільки в рішенні УПФУ в Заводському районі від 23 січня 2015 року №3/1 є посилання на правові норми та судову практику, дійсний зміст яких не відповідає їхньому змісту, наведеному відповідачем в оскаржуваному рішенні УПФУ в Заводському районі.

За такого, суд доходить до висновку про протиправність дії УПФУ в Заводському районі щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, відповідно до пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (набрав чинності з дня його опублікування 03 серпня 2010 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, а саме - статті 43 Закону України "Про статус суддів" (закон втратив чинність 30 липня 2010 року; ст.43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01 січня 2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (втратила чинність 01 січня 2012 року).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (ст.43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01 січня 2011 року) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

При цьому згідно ч.2 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (ст.43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01 січня 2011 року), за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

В ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (ст.43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01 січня 2011 року), визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У відповідності до абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03 вересня 2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (втратила чинність з 01 січня 2012 року), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в Указі Президента України №584/95 від 10 липня 1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", який втратив чинність).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічна позиція була викладена і в пункті 2.6 Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25 серпня 2005 року №94 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року), за яким до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років зараховується, крім стажу трудової діяльності, зазначеної в частині 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-12, стаж роботи, передбачений Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (із змінами). Половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах зараховується у разі навчання на денному відділенні.

Так само аналогічна позиція була викладена і в пункті 5.1 Положення "Про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям", затвердженим Наказом Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року (наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної судової адміністрації України №177 від 29 грудня 2011 року), за яким до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується стаж роботи, передбачений частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-12 та абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Аналізуючи викладені вище положення законодавства, яке діяло на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (набрав чинності з дня його опублікування 03 серпня 2010р.) - а саме ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII, абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року №865, пункту 5.1 Положення "Про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям", затвердженим Наказом Державної судової адміністрації України №81 від 24 липня 2009 року, суд доходить до висновку, що до стажу роботи судді, що дає право на призначення й отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена правова позиція щодо обов'язкового зарахування органами Пенсійного фонду України половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи судді, що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, щодо суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (набрав чинності з дня його опублікування 03 серпня 2010 року) відповідно до пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" даного Закону, узгоджується з рішеннями Вищого адміністративного суду України (ухвала від 15.05.2014 року у справі №К/800/13240/13, ухвала від 05.11.2014 року у справі №К/9991/66912/12, ухвала від 19.11.2014 року у справі №К/9991/35156/11, ухвала від 09.01.2014 року у справі №К/800/968/14, ухвала від 06.02.2014 року у справі №К/800/12466/13, ухвала від 16.01.2014 року у справі №К/9991/32161/12).

За такого, суд вважає, що стаж ОСОБА_3, як судді Центрального районного суду м. Миколаєва, який дає йому право на відставку та призначення й отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає: - період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР - 3 роки 0 місяців 0 днів; - половину строку навчання за денною формою в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 5 місяців 29 днів; - на посаді судді Центрального районного суду м. Миколаєва - 16 років 8 місяців 14 днів, а всього 21 рік 2 місяці 13 днів, який слід зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, у зв'язку з чим суд доходить до висновку про протиправність дії УПФУ в Заводському районі щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - "через відсутність необхідного 20-річного стажу роботи на посаді судді".

З огляду на встановлену протиправність дії УПФУ в Заводському районі щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та "через відсутність необхідного 20-річного стажу роботи на посаді судді", суд вважає, що рішення УПФУ в Заводському районі від 23 січня 2015 року №3/1 про відмову в призначенні ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є незаконним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розміру та часу призначення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

Так, згідно ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції від 24 лютого 2011 року), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції від 01 жовтня 2011 року на підставі Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, частину 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI визнано такою, що не відповідає Конституції України. Натомість застосуванню, відповідно до п.8 мотивувальної частини цього Рішення, підлягає ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Проте у визнану неконституційною ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції від 01 жовтня 2011 року на підставі Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI) було внесено зміни, в редакції від 26 жовтня 2014 року на підставі Закону України №1166-VII від 27 березня 2014 року - "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді."

Враховуючи те, що зміни в редакції від 26 жовтня 2014 року на підставі Закону України №1166-VII від 27 березня 2014 року, були внесені до ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції від 01 жовтня 2011 року на підставі Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI), яка втратила чинність, як така, що є неконституційною на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, суд погоджується із посиланнями позивача на необхідність застосування під час обчислення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці положення ч.3 ст.138 Закону №2453-VI в редакції до змін, внесених Законом №3668-VI, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

За такого, суд погоджується із посиланнями позивача на те, що в протилежному випадку буде звужено обсяг його права, як судді у відставці, на отримання щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок встановлення обмеженої бази для його нарахування та скасовано його право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим буде знижено досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не буде узгоджуватися з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечитиме статті 126 Конституції України, що в свою чергу узгоджується з висновками Конституційного Суду України (п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013).

Крім того, відповідно до п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання слід призначити позивачу з дня, наступного після відрахування його, як судді, зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України про звільнення, у зв'язку з поданням заяви про відставку - тобто з 30 грудня 2014 року.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що вимоги адміністративного позову ОСОБА_3 до УПФУ в Заводському районі про визнання протиправними дій щодо відмови призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, скасування рішення, зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зобов'язання вчинити дії є обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст.7,10-12,71,86,95,158,160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва щодо відмови ОСОБА_3 у зарахуванні до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, визначених згідно розрахунку Центрального районного суду м. Миколаєва №69/15 від 14.01.2015 року.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва від 23.01.2015 року №3/1 про відмову ОСОБА_3 в призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зарахувати ОСОБА_3 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 3 роки проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, 1 рік 5 місяців 29 днів (половина строку) навчання за денною формою в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського, 16 років 8 місяців 14 днів на посаді судді Центрального районного суду м. Миколаєва, а всього - 21 рік 2 місяці 13 днів.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва призначити та виплачувати ОСОБА_3 з 30 грудня 2014 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу - 21 рік 2 місяці 13 днів.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК