Справа № 816/626/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/37253/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року

у справі № 816/626/14

за позовом ОСОБА_2

до Полтавського обласного управління водних ресурсів

треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Полтавській області, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області, Полтавська міська санітарно-епідеміологічна станція, Управління Держземагенства у м. Полтава Полтавської області

про скасування висновку, зобов'язання вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського обласного управління водних ресурсів, в якому просив визнати протиправним і скасувати висновок Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11 жовтня 2013 року про відмову в погодженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у АДРЕСА_1» зобов'язати Полтавське обласне управління водних ресурсів повторно розглянути «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у АДРЕСА_1», яка відповідає вимогам рекреаційного призначення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року позов задоволено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити без змін рішення суду першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що не доведено правомірності винесення оспорюваного висновку Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11 жовтня 2013 року а позивачем належними та допустимими доказами спростовано підстави відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У заперечені Полтавське обласне управління водних ресурсів зазначає про необґрунтованість касаційної скарги та просить залишити її без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 у 2004 році придбав земельні ділянки АДРЕСА_2. Вказані земельні ділянки були об'єднані в одну земельну ділянку. На зазначених ділянках позивач збудував нежитлову споруду - лазню і готель та рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02 червня 2006 року за позивачем визнано право власності на вказану нежитлову споруду з одночасною зміною цільового призначення земельної ділянки - під громадську забудову.

Рішенням Полтавської міської ради від 06 грудня 2007 року «Про погодження розташування лазні і бару з готелем та надання дозволу на розширення і виготовлення проекту відведення зі зміною цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1» погоджено розташування на земельних ділянках № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, належних позивачу, лазні й бару із розширенням площі земельної ділянки орієнтовно на 560 кв. м. за рахунок вільних міських земель та зміною цільового призначення. Також дозволено ОСОБА_3 виготовити проект відведення з урахуванням розширення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для розташування лазні та бару з готелем. Строк чинності рішення встановлено в один рік.

ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 23 грудня 2008 року виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомості: лазню та бар у АДРЕСА_1.

Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 02 червня 2010 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 м. Полтава з цільовим призначенням «для експлуатації та обслуговування лазні та бару з готелем».

Інспекцією ДАБК у Полтавській області 28 листопада 2011 року зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням Полтавської міської ради від 12 липня 2013 року внесені зміни до її рішення від 06 грудня 2007 року (скасовано термін дії рішення).

На підставі рішення Полтавської міської ради від 06 грудня 2007 року ДНВП «Полтавський геодезичний центр» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем площею 0,0556 га по АДРЕСА_1.

Вказаний висновок розробником з-поміж іншого було направлено для погодження Полтавському обласному управлінню водних ресурсів.

Висновком Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/1847 від 11 жовтня 2013 року відмовлено в погодженні зазначеного проекту, оскільки відведення земельної ділянки водного фонду, площею 556 кв. м (прибережна захисна смуга водойми) суперечить вимогам п. 4 ст. 59 ЗК України.

Позивач, вважаючи висновок відповідача щодо відмови в погодженні зазначеного проекту протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою недоведена та недостатньо обґрунтована, оскільки відповідачем однозначно не встановлено фактів того, що всупереч ст. 59 Земельного кодексу України: земельна ділянка пропонується для виділення у власність, а не в оренду; земельна ділянка пропонується для виділення для будівництва споруд, а не розширення вже наявної ділянки з метою забезпечення рекреаційних потреб і обслуговування вже побудованих лазні та бару з готелем.

Приймаючи постанову про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу в погодженні зазначеного проекту, оскільки діючим законодавством заборонено розташування в прибережній захисній смузі будь-яких споруд, у тому числі лазні та бару з готелем.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судами, Полтавському обласному управлінню водних ресурсів надавався на погодження «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2», ділянки, площею 556 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить до земель водного фонду (прибережна захисна смуга водоймища), із цільовим призначенням земельної ділянки - розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем.

Ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України встановлені розміри прибережних захисних смуг, а саме: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

З урахуванням того, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України встановлені обмеження використання цих земельних ділянок, серед яких, існує заборона на будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, про що обгрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 59 ЗК України та ч. 3 ст. 85 ВК України громадяни та юридичні особи можуть набувати земельні ділянки прибережних захисних смуг на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідної роботи тощо.

З урахуванням тієї обставини, що метою використання земельної ділянки площею 556 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є розташування на ній лазні та бару з готелем, тобто здійснення будівництва, що заборонено законодавством, Полтавським обласним управлінням водних ресурсів обгрунтовано відмовлено у погодженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для розширення земельної ділянки для розташування лазні та бару з готелем у АДРЕСА_1».

За таких обставин, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні. Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: