Справа № 712/1866/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/1866/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни",-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, 19.02.2015 року звернулась до суду з позовом до управління пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (далі - відповідач), в якому просила визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповіднодо ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 01 січня 2006 року.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач правомірно виплачував позивачу пенсію у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745, оскільки положеннями законів України про державний бюджет не було передбачено застосування норм ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни, що підтверджується копією посвідчення.

12.02.2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Управлінням було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, про що позивача повідомлено листом від 13.02.2015 року. Відмова вмотивована тим, що Відповідач виплачував доплату до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112.

Виходячи з системного аналізу приписів ст. ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій Відповідача щодо виплати доплати до пенсії та додаткової пенсії у розмірі, визначеному КМ України, оскільки законами України про державний бюджет не було встановлено інших розмірів вказаних виплат, ніж ті, що встановлені КМ України.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним вище висновком, однак, зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права, замість залишення без розгляду частини позовних вимог, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду, відмовив в задоволенні позову в цілому.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно із абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однак, починаючи з 01 січня 2014 року, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

При цьому, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, встановлено, що норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року до набрання законної сили Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», тобто до 03 серпня 2014 року застосуванню підлягають норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак, з 03.08.2014 року внесені зміни, відповідно до яких положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Тобто, на момент звернення позивача з позовом положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 року у справі № К/800/48769/14.

В п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено, зокрема, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, у 2015 році не передбачені взагалі виплати дітям війни у розмірі встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

При цьому позовні вимоги за період з 01 січня 2006 року по 19 серпня 2014 року підлягають залишенню без розгляду згідно ст.ст.99,100 КАС України, враховуючи що позивач звернувся до суду 19 лютого 2015 року (згідно штампу суду першої інстанції)

Виходячи з положень ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, пропуск строку звернення до суду є підставою для залишення його без розгляду, а не для відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга -підлягає частковому задоволенню, позовні вимоги щодо відмови в задоволенні позову за період з 01 січня 2006 року по 19 серпня 2014 року підлягають залишенню без розгляду, а постанова суду щодо відмови в позові в цій частині - скасуванню в зв'язку з порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 100, 196, 198, 201, 205 та 207 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 19 серпня 2014 року, позов в цій частині позов - залишити без розгляду.

В решті постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 29 травня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.