Справа № 813/194/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року № 813/194/15

Львівський окружний адміністративний суду в складі:

головуючого - судді: Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Ониська З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.09.2014 №, №, визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 01.09.2014 №Ф-131731702, визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 22.09.2014 №.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, з підстав викладених в поданих суду письмових запереченнях (ІІ том .с.229-232), зокрема зазначивши, що Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області при перевірці діяла в межах норм ПК України. Також зазначає, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні та інші документи, які підтверджують факт переміщення товарів від ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ «Укрміксі». Також не надано відомостей про те, хто здійснював навантажувально - розвантажувальні роботи, оскільки у періоді, що перевірявся, платник не використовував працю найманих працівників. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

При вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати норми Податкового кодексу України (надалі також - ПК України), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також - Закон №996-XIV),Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (надалі також -Закон №334/94-ВР), Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (надалі також - Закон № 168/97-ВР), наказу Міністерство фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» №88 від 24.05.1995 року, Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 року № 1379, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Судом встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 в Управлінні державної реєстрації Львівської міської ради 13.12.2006 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію, на податковому обліку в ДПІ у Франківському районі м.Львові перебуває з 14.12.2006 року.

Місцезнаходження суб'єкта підприємницької діяльності: АДРЕСА_1.

Дані про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності як платника ПДВ: свідоцтво від 20.04.2011 року НОМЕР_2 видане ДПІ у Франківському районі м.Львова.

Індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1.

Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності ОСОБА_4 є: лісопильне та стругальне виробництво; просочування деревини; виробництво дерев'яних будівельних конструкцій та столярних виробів; виробництво дерев'яної тари; виробництво будівельних виробів з пластмас; виробництво будівельних металевих конструкцій; виробництво будівельних металевих виробів; інші монтажні роботи; столярні та теслярські роботи; оптова торгівля автомобілями; роздрібна торгівля автомобілями; оптова торгівля деревиною; інші види оптової торгівлі; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту; роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань; діяльність автомобільного вантажного транспорту; транспортне оброблення вантажів.

Перевіркою встановлено, що фактично в періоді з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 здійснював такі види діяльності: оптова торгівля деревиною.

У періоді, що перевірявся, суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.

Судом встановлено, що на підставі п.п.77.1 п.77.4 ст.77 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, ст.13 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказ №317 від 09.04.2014 року виданого ДПІ у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, плану - графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2 квартал 2014 року головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Антонюком Ігорем Степановичем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_4.

За результатами перевірки складено акт від 01.09.2014 року №1528/17-02/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) (І том а.с.175-206), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем, а саме:

- п. 44.1, п. 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу України № 2755- VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) в частині неведення обліку доходів та витрат за 2012-13 роки та незабезпечення зберігання первинних документів.;

- п.14.1.181 ст.14, п.п.201.4 ст.201, п.п.198.1, п.п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI (із змінами і доповненнями) в частині заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті ( р.25 ) всього на 197 850,00 грн., в тому числі за січень 2012 року в сумі 43 534,00 грн., лютий 2012 року в сумі 33 582,00 грн., березень 2012 року в сумі 21 134,00 грн., квітень 2012 року в сумі 25 450,00 грн., травень 2012 року в сумі 27 305,00 грн., червень 2012 року в сумі 2 995,00 грн., листопад 2012 року в сумі 14 550,00 грн., січень 2013 року в сумі 6 717,00 грн., лютий 2013 року в сумі 7 58,00 грн., березень 2013 року в сумі 15 000,00 грн.;

- п.4 ч.1 ст.4 абз.1 п. 2 ч.1 ст. 7, абз. 3 абз.5 ч.8 ст. 9 Законом України від 8 липня 2010 року №2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на 207 467,54 грн., в т.ч. за 2011 рік - 52 847,58 грн., за 2012 рік - 73 007,30 грн., за 2013 рік - 81 612,66 грн.;

- п.167.1 ст.167 та п.177.1, п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України № 2755- VI від 02.12.2010р.(із змінами та доповненнями) в частині перекручення даних а податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012-2013 роки, що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 1852 210,55 грн., в т.ч. за 2012 рік - 136 173,51 грн., за 2013 рік - 46,037,04 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Укрміксі».

Зокрема, перевіркою встановлено, що провести зустрічні звірки по вказаних контрагентах неможливо, оскільки такі не знаходяться за юридичними адресами та не надали податковому органу первинних документів, в тому числі по взаємовідносинах з позивачем. Під час перевірки використані акти про неможливість проведення зустрічних звірок, зокрема:

- акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №1699/22.8/36757122 від 17.05.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» щодо підтвердження фінансово-господарських відносин з платниками податків за період діяльності з 01.07.2011 року по 31.03.2013 року»;

- акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №1706/22-8/36677875 від 17.05.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Біко Агротрейд» з питань правомірності проведених господарськиї відносин з контрагентами-покупцями та постачальниками з метою встановлення факту реальності проведених взаємовідносин, повноти їх відображення в податковому обліку з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків при здійсненні фінансово-господарської діяльності за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року»;

- акт ДПІ у Шевченківському районі у м.Києві ДПС №682/22-01/37956799 від 07.03.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної ТзОВ «Маштрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість»;

- акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Укрміксі» код ЄДРПОУ щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.10.2012 року по 28.02.2013 року».

На підставі висновків акту перевірки Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області було винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2014 року № Ф - 131731702, якою позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 207 467,54 грн. (а.с. 9);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.09.2014 року № , яким позивачу нараховано 19 308,50 грн. штрафних санкцій (а.с. 10).

Крім того, на підставі акта перевірки від 01.09.2014 року №1528/17-02/НОМЕР_1 податковий орган 22.09.2014 року прийняв податкові повідомлення - рішення №2 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи в розмірі 273 825,83 грн.(І том а.с.11) та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 296 775,00 грн.(І том а.с.12).

Акт перевірки підписано із запереченнями, які були розглянуті податковою інспекцією та відхилені.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 41.1 ст. 43 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

У відповідності до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Крім того, судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Судам потрібно враховувати, що умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В процесі перевірки встановлено, що позивач та його контрагенти - ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Укрміксі» провели документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались, не мало реального товарного характеру.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» укладено договір поставки №28/11 від 28.11.2011року(І том а.с.40-41). На виконання даного договору були поставлені ФОП ОСОБА_4 пиломатеріали соснові(дошка соснова, пиломатеріали обрізні, дерев'яні палети).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, в розрізі тих операцій, що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи:

- податкові накладні №11 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн., №2 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн., ( І том а.с.42-43);

- видаткові накладні №РН-1-04001 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.44), №РН-1-03001 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн.(І том а.с.46);

- рахунок - фактура №04/01 від 04.01.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.45), №03/01 від 03.01.2012 року на загальну суму 41 900,00 грн.(І том а.с.47);

- виписки по рахунках та платіжні доручення (І том а.с.48-82).

Щодо господарської операції позивача з ТзОВ «Маштрейд», що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи:

- податкові накладні №385 від 22.06.2012 року на загальну суму 16 400,00 грн.(І том а.с.83), №273 від 13.04.2012 року на загальну суму 8 000,00 грн.(І том а.с.84), №215 від 11.04.2012 року на загальну суму 36 500,00 грн.(І том а.с.85), №158 від 09.04.2012 року на загальну суму 25 500,00 грн.(І том а.с.86), №37 від 03.04.2012 року на загальну суму 36 500,00 грн.(І том а.с.87), №13 від 02.04.2012 року на загальну суму 37 200,00 грн.(І том а.с.88), №51 від 05.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.89), №182 від 15.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.90), №52 від 05.03.2012 року на загальну суму 44 700,00 грн.(І том а.с.91), №22 від 02.03.2012 року на загальну суму 20 500,00 грн.(І том а.с.92), №186 від 10.05.2012 року на загальну суму 35 000,00 грн.(І том а.с.93), №185 від 03.05.2012 року на загальну суму 43 000,00 грн.(І том а.с.94), №166 від 03.05.2012 року на загальну суму 46 000,00 грн.(І том а.с.95), №168 від 07.05.2012 року на загальну суму 12 400,00 грн.(І том а.с.96), №170 від 08.05.2012 року на загальну суму 29 000,00 грн.(І том а.с.97);

- видаткові накладні №РН-6-22008 від 22.06.2012 року на загальну суму 16 400,00 грн.(І том а.с.98), №РН-5-10028 від 10.05.2012 року на загальну суму 35 000,00 грн.(І том а.с.100), №РН-5-08021 від 22.06.2012 року на загальну суму 29 000,00 грн.(І том а.с.102), №РН-5-07022 від 07.05.2012 року на загальну суму 12 400,00 грн.(І том а.с.104), №РН-5-03031 від 03.05.2012 року на загальну суму 46 000,00 грн.(І том а.с.106), №РН-5-03032 від 03.05.2012 року на загальну суму 43 000,00 грн.(І том а.с.108), №РН-4-13003 від 13.04.2012 року на загальну суму 8 000,00 грн.(І том а.с.109), №РН-4-11005 від 11.04.2012 року на загальну суму 36 500,00 грн.(І том а.с.111), №РН-4-09009 від 09.04.2012 року на загальну суму 35 500,00 грн.(І том а.с.113), №РН-4-03008 від 03.04.2012 року на загальну суму 35 500,00 грн.(І том а.с.115), №РН-4-02013 від 02.04.2012 року на загальну суму 37 200,00 грн.(І том а.с.117), №РН-3-15004 від 15.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.119), №РН-3-05002 від 05.03.2012 року на загальну суму 44 700,00 грн.(І том а.с.121), №РН-3-05001 від 05.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.122), №РН-3-02002 від 02.03.2012 року на загальну суму 20 500,00 грн.(І том а.с.124);

- рахунок - фактура №22/06 від 22.06.2012 року на загальну суму 16 400,00 грн.(І том а.с.99), №10/05 від 10.05.2012 року на загальну суму 35 000,00 грн.(І том а.с101), №08/05 від 08.05.2012 року на загальну суму 29 000,00 грн.(І том а.с.103), №07/05 від 07.05.2012 року на загальну суму 12 400,00 грн.(І том а.с.105), №03/05 від 03.05.2012 року на загальну суму 46 000,00 грн.(І том а.с.107), №13/04 від 13.04.2012 року на загальну суму 8 000,00 грн.(І том а.с.110), №11/04 від 11.04.2012 року на загальну суму 36 500,00 грн.(І том а.с.112), №0904 від 09.04.2012 року на загальну суму 35 500,00 грн.(І том а.с.114), №03/04 від 03.04.2012 року на загальну суму 35500,00 грн.(І том а.с.116), №02/04 від 02.04.2012 року на загальну суму 37 200,00 грн.(І том а.с.118), №15/03 від 15.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.120), №05/03 від 05.03.2012 року на загальну суму 33 000,00 грн.(І том а.с.123), №02/03 від 02.03.2012 року на загальну суму 20 500,00 грн.(І том а.с.125).

27 травня 2011 р. між ТзОВ «Укрзахідліс» (постачальник) та ОСОБА_4 (замовник) було укладено договір № 27/05/11 поставки, згідно з яким предметом поставки є лісопродукція, пиломатеріали, перелік якої зазначається в Замовленнях на постачання.

Щодо господарської операції позивача з ТзОВ «Укрміксі», що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи:

- податкові накладні №648 від 29.10.2012 року на загальну суму 16 500,00 грн.(І том а.с.126-127), №612 від 28.11.2012 року на загальну суму 33 500,00 грн.(І том а.с.128), №47 від 01.11.2012 року на загальну суму 34 000,00 грн.(І том а.с.129), №115 від 09.01.2013 року на загальну суму 40 300,00 грн.(І том а.с.130), №554 від 28.03.2013 року на загальну суму 50 000,00 грн.(І том а.с.131), №590 від 29.03.2013 року на загальну суму 40 000,00 грн.(І том а.с.132);

- акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №28/11 від 28.11.2012 року(І том а.с. 133);

- видаткові накладні №1/11-39 від 01.11.2012 року на загальну суму 34 000,00 грн.(І том а.с.134), №29/10-06 від 29.10.2012 року на загальну суму 19 800,00 грн.(І том а.с.137), №09/01-04 від 09.01.2013 року на загальну суму 40 300,00 грн.(І том а.с.138), №29/03-08 від 29.03.20132 року на загальну суму 40 000,00 грн.(І том а.с.139), №28/03-04 від 28.03.2013 року на загальну суму 50 000,00 грн.(І том а.с.190), №20/02-07 від 20.02.2013 року на загальну суму 45 500,00 грн.(І том а.с.141);

- рахунки №1/11-39 від 01.11.2012 року на загальну суму 34 000,00 грн.(І том а.с.135), №28/11-39 від 28.11.2012 року на загальну суму 33 500,00 грн.(І том а.с.136), №20/02 від 20.02.2013 року на загальну суму 45 500,00 грн.(І том а.с.142).

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ПП «Біко Агротрейд» укладено договір №03/01/12 від 03.01.2012року(І том а.с.169). Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Виконання вказаного договору, в розрізі тих операцій, що ставляться під сумнів податковим органом, підтверджують наступні первинні документи:

- податкові накладні №10 від 01.03.2012 року на загальну суму 4 000,00 грн.(І том а.с.143), №12 від 01.02.2012 року на загальну суму 22 800,00 грн.(І том а.с.144), №109 від 03.02.2012 року на загальну суму 34 500,00 грн.(І том а.с.145), №206 від 07.02.2012 року на загальну суму 33 400,00 грн.(І том а.с.146), №280 від 09.02.2012 року на загальну суму 34 800,00 грн.(І том а.с.147), №430 від 14.02.2012 року на загальну суму 21 500,00 грн.(І том а.с.148), №679 від 23.02.2012 року на загальну суму 54 000,00 грн.(І том а.с.149), №1021 від 30.01.2013 року на загальну суму 32 900,00 грн.(І том а.с.150), №846 від 25.01.2012 року на загальну суму 14 200,00 грн.(І том а.с.151), №726 від 20.01.2012 року на загальну суму 49 600,00 грн.(І том а.с.152), №374 від 11.01.2012 року на загальну суму 102 200,00 грн.(І том а.с.153);

- видаткові накладні №РН-3-01013 від 01.03.2012 року на загальну суму 4 000,00 грн.(І том а.с.154), №РН-2-23010 від 23.02.2012 року на загальну суму 4 000,00 грн.(І том а.с.155), №РН-2-01410 від 14.02.2012 року на загальну суму 21 500,00 грн.(І том а.с.156), №РН-2-09010 від 09.02.2012 року на загальну суму 34 800,00 грн.(І том а.с.157), №РН-2-07006 від 07.02.2012 року на загальну суму 33 400,00 грн.(І том а.с.158), №РН-2-03008 від 03.02.2012 року на загальну суму 34500,00 грн.(І том а.с.159), №РН-2-01009 від 01.02.2012 року на загальну суму 22 800,00 грн.(І том а.с.160), №РН-1-30012 від 30.01.2012 року на загальну суму 32 900,00 грн.(І том а.с.162), №РН-1-25006 від 25.01.2012 року на загальну суму 14 200,00 грн.(І том а.с.163), №РН-1-20006 від 20.01.2012 року на загальну суму 49 600,00 грн.(І том а.с.165), №РН-1-11005від 11.01.2012 року на загальну суму 102 200,00 грн.(І том а.с.167);

- рахунок-фактури №30/01 від 30.01.2012 року на загальну суму 32 900,00 грн.(І том а.с.161), №25/01 від 25.01.2012 року на загальну суму 14 200,00 грн.(І том а.с.164), №20/01 від 20.01.2012 року на загальну суму 49 600,00 грн.(І том а.с.166), №11/01 від 11.01.2012 року на загальну суму 102 200,00 грн.(І том а.с.168),

Також у перевіреному періоді ОСОБА_4 здійснював господарську діяльність із контрагентом ТзОВ «УМС», ДП «Факро-Львів» та ТзОВ «Профайн Україна».

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ТзОВ «УМС» укладено договір оренди №15/12 від 2010 року(І том а.с.39). Відповідно до договору оренди №15/12 від 2010 року позивач орендує приміщення, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Рахівська, 16. Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідно до вимог ст. ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що отримана від ТзОВ «Укрзахідліс» продукція лісу практично зразу поставлялась ним іншим замовникам, зокрема ТзОВ «Факро Львів», ТзОВ «Профайн Україна». Однак, ОСОБА_4 отримував деревину і до періоду, за який проводилась перевірка і від ТзОВ «Укрзахідліс», ДП «Клеванське лісове господарство», ТзОВ «АРС Трейд». Отримання товару від зазначених контрагентів підтверджується накладними. Це пояснює, чому обсяг поставки замовникам ТзОВ «Факро Львів», ТзОВ «Профайн Україна» міг бути більший, та те, що торгівля деревиною є основним видом підприємницької діяльності ОСОБА_4; відповідні первинні бухгалтерські документи по цих поставках наявні у матеріалах справи.

Зокрема, в договорах від 28.04.2011 р. та від 27.05.2011 р., укладених з ТзОВ «Укрзахідліс», місцем поставки зразу вказувалась адреса ТзОВ «Факро Львів» (м. Львів, вул. Городоцька, 355 б), ТзОВ «Профайн Україна» (м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3) куди постачальник ТзОВ «Укрзахідліс» мав поставити товар. В цей же період, коли ОСОБА_4 придбавав в ТзОВ «Укрзахідліс» товар, ТзОВ «Факро Львів», ТзОВ «Профайн Україна» були замовниками цього товару в ОСОБА_4

Так, 19.01.2011 р. між ТзОВ «Факро Львів» (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) було укладено договір № ФЛ-000041(ІІ том а.с.11), згідно з яким предметом поставки є пиловик сосновий, дошка соснова і товар вказаний в додатках до договору, якими також визначено, що поставка здійснюється силами продавця, тобто ОСОБА_4 Сторонами детально визначались умови поставки товару, умови якості та кількості (сорт, товщина, технічні вимоги), вартості у відповідних додатках.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме:

- акти приходу сировини №5 від 03.01.2012 року, №7 від 04.01.2012 року, №22 від 22.01.2012 року, №23 від 13.01.2012 року, №34 від 18.01.2012 року, №35 від 18.01.2012 року, №49 від 23.01.2012 року, №61 від 24.01.2012 року, №81 від 26.01.2012 року, від 116 від 30.01.2015 року, №156 від 02.02.2012 року, №167 від 07.02.2012 року, №225 від 08.02.2012 року, №297 від 14.02.2012 року, №305 від 16.02.2012 року, №395 від 24.02.2012 року, №557 від 13.03.2012 року, №784 від 05.04.2012 року №804 від 06.04.2012 року, №901 від 11.04.2012 року, №904 від 13.04.2012 року, №931 від 20.04.2012 року, №1008 від 26.04.2012 року, №1030 від 27.04.2012 року, №1042 від 04.05.2012 року, №1074 від 08.05.2012 року, №1288 від 30.05.2012 року, №146 від 06.02.2013 року, №178 від 08.02.2013 року, №184 від 11.02.2013 року, №251 від 18.02.2013 року, №346 від 28.02.2013 року, №565 від 27.03.2013 року, №569 від 27.03.2013 року, №814 від 05.04.2013 року, №11 від 08.01.2013 року, №1 від 03.01.2013 року,№45 від 23.01.2013 року, №40 від 24.01.2013 року, №78 від 24.02.2012 року, №116 від 05.03.2012 року, №134 від 13.03.2013 року, №171 від 20.03.2013 року,№312 від 10.05.2012 року, №264 від 12.04.2012 року, №652 від 01.11.2012 року, №677 від 16.11.2012 року, №704 від 30.11.2012 року,(ІІ том а.с.12,16, 20, 24, 26, 31, 34, 38, 42, 45, 50, 54, 58, 62, 66, 70, 74, 79, 84, 88, 94, 95, 99, 102, 105, 110, 114,118, 123, 127, 132, 137,141,145, 150, 154, 159, 162,165, 173,179, 182, 187, 193, 195, 199, 205, 209);

- податкові накладні №1 від 03.01.2012 року на загальну суму 25 813,72 грн., №2 від 04.01.2012 року на загальна суму 33 118,69 грн., №3 від 12.01.2012 року на загальну суму 32 123,29 грн., №4 від 13.01.2012 року на загальну суму 29 380,24 грн., №5 від 18.01.2012 року на загальну суму 31 344,29 грн., №5 від 18.01.2012 року на загальну суму 31 344,29 грн., №6 від 18.01.2012 року на загальна суму 9 207,64 грн., №7 від 23.01.2012 року на загальна суму 34 136, 08 грн., №8 від 24.01.2012 року на загальна суму 15 486, 08 грн., №9 від 26.01.2012 року на загальна суму 14 246,10 грн., №10 від 30.01.2012 року на загальна суму 36 348, 58 грн., №1 від 02.02.2012 року на загальна суму 22 833, 47 грн., №2 від 07.02.2012 року на загальна суму 34 792, 49 грн., №3 від 02.08.2012 року на загальна суму 33 305, 51 грн., №4 від 14.02.2012 року на загальна суму 37 158,18 грн., №5 від 16.02.2012 року на загальна суму 19 146,25 грн., №7 від 24.02.2012 року на загальна суму 28 991,52 грн., №3 від 13.03.2012 року на загальна суму 33 809,65 грн., №1 від 05.04.2012 року на загальна суму 39 799,33 грн., №2 від 06.04.2012 року на загальна суму 37 568,44 грн., №3 від 11.04.2012 року на загальна суму 31 236,71 грн., №5 від 13.04.2012 року на загальна суму 37 656,47 грн., №6 від 20.04.2012 року на загальна суму 9 207,34 грн., №7 від 26.074.2012 року на загальна суму 6 215,57 грн., №8 від 27.04.2012 року на загальна суму 11 246,65 грн., №1 від 04.05.2012 року на загальна суму 35 510,40 грн., №3 від 08.05.2012 року на загальна суму 16 896,44 грн., №6 від 30.05.2012 року на загальна суму 5 229,86 грн., №1 від 06.02.2013 року на загальна суму 33 689,09 грн., №2 від 08.02.2013 року на загальна суму 21 771,10 грн., №3 від 11.02.2013 року на загальна суму 23 468,42 грн., №4 від 18.02.2013 року на загальна суму 15 430,28 грн., №6 від 28.02.2013 року на загальна суму 23 678,75 грн., №3 від 27.03.2013 року на загальна суму 23 853,65 грн., №4 від 27.03.2013 року на загальна суму 25 669,19 грн., №5 від 27.03.2013 року на загальна суму 25 669,12 грн., №1 від 05.04.2013 року на загальна суму 10 659,65 грн., №2 від 03.01.2013 року на загальна суму 19 361,24 грн., №3 від 08.01.2013 року на загальна суму 26 392,63 грн., №1 від 03.01.2013 року на загальну суму 19 361,24 грн., №7 від 23.01.2013 року на загальну суму 25 847,41 грн., №8 від 23.01.2013 року на загальна суму 27 260,88 грн., №13 від 13.03.2013 року на загальну суму 11 794,69 грн., №168 від 13.03.2013 року на загальна суму 11794,69 грн., №12 від 04.03.2013 року, №2 від 04.03.2013 року, №6 від 24.02.2013 року на загальна суму 25 267,03 грн.,№2 від 05.03.2013 року, №1 від 05.03.2013 року на загальна суму 4 086,73 грн., №3 від 13.03.2013 року, №2 від 13.03.2012 року на загальна суму 20 895,24 грн., №5 від 20.03.2012 року, №5 від 20.03.2012 року на загальна суму 33 921,85 грн., №4 від 10.05.2012 року на загальна суму 23 803,88 грн., « 7 від 10.05.2012 року на загальну суму 23 802,88 грн.,від 12.04.2012 року, №4 від 12.04.2012 року на загальна суму 9 274,96 грн., №123 від 01.11.2012 року на суму 33 673,38 грн., №1 від01.11.2012 року на загальна суму 33 673,38 грн., №131 від 16.11.2012 року на загальна суму 24 917,40 грн., №3 від 16.11.2012 року на загальна суму 24 917,40 грн., №223 від 29.11.2012 року на загальна суму 33 516,77 грн., №4 від 30.11.2012 року на загальна суму 33 516,78 грн., (ІІ том а.с.13, 19, 23, 25, 30, 33, 37, 41, 44, 48, 52, 57, 61, 65,69,73, 77, 83, 86, 90, 91, 97, 101, 104, 108, 112, 115, 122, 126, 131, 134, 140,142, 146, 149, 151, 156, 155, 157, 161, 164,166, 168, 169, 172, 176,178,180,181, 184, 185,188,189,192, 194,197, 200, 202, 204, 207, 210, 211);

- товарно-транспортні накладні від 03.01.2012 року, від 04.01.2012 року, від 12.01.2012 року, від 18.01.2012 року, від 18.01.2012 року, від 23.01.2012 року, 24.01.2012 року, від 30.01.2012 року, від 02.02.2012 року, від 07.02.2012 року, 08.02.2012 року, від 14.02.2012 року, від 16.02.2012 року, від 24.02.2012 року, від 13.03.2012 року, від 05.04.2012 року, від 06.04.2012 року, від 11.04.2012 року, від 13.04.2012 року, від 20.04.2012 року, від 26.04.2012 року, від 27.04.2012 року, від 04.05.2012 року, від 08.05.2012 року, від 30.05.2012 року, від 06.02.2013 року, від 08.02.2013 року, від 11.02.2013 року, від 18.02.2013 року, від 28.02.2013 року, від 27.03.2013 року, від 05.04.2013 року,( ІІ том а.с.14,18, 22, 27, 32, 36, 40, 47, 53, 56, 60, 64, 68, 72, 76, 81, 85, 89, 92, 100, 103, 107, 113, 116, 121, 125, 128, 135, 139, 143, 152);

- виписки за особовими рахунками (ІІ том а.с.15, 17, 21, 28, 35, 39, 43,46, 51,55, 59, 67, 71,75, 80, 87, 93, 106,111, 119,124,129, 130, 133, 138, 144, 147,158, 160,163,171, 174,183,186,190, 201,206,212);

- довіреності №ЛІС 699 від 18.01.2012 року, № ЛІС 707 від 30.01.2012 року, № ЛІС 724 від 14.02.2012 року,№ЛІС 743 від 13.03.2012 року, №ЛІС 763 від 05.04.2012 року, № ЛІС777 від 20.04.2012 року, №ЛІС784 від 04.05.2012 року, №ЛІС804 від 30.05.2012 року, №ЛІС 11 від 06.02.2013 року, №ЛІС20 від 18.02.2013 року, №1 від03.01.2013 року, №34 від 13.03.2013 року, №28 від 04.03.2012 року, №18 від 24.02.2012 року, №30 від 01.03.2012 року, №53 від 10.05.2012 року, № 43 від 12.04.2012 року, №123 від 01.11.2012 року, №131 від 16.11.2012 року, №223 від 29.11.2012 року,(ІІ том а.с.29, 49, 63, 78, 82, 98, 109, 117, 120, 136, 153, 167,170,175,177, 191, 196, 198, 203, 208).

Також між ОСОБА_4 та ТзОВ «Профайн Україна» було укладено договір поставки № 01/2010, згідно з яким предметом поставки є дерев'яні палети з хвойної деревини, сосни, яка поставляється згідно з графіком поставок. Місцем поставки товару є м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3/306(ІІ том а.с.1-3).

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договора мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) були передані, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення правочинів підприємства - контрагенти позивача були зареєстрований в якості юридичної особи та платника податків, ці факти сторонами не заперечується та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що на момент укладення договору з контрагентом позивач проявив належну обачність, перевіривши необхідні документи контрагента та чи здійснює він господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).

Згідно вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що при визначенні фізичною особою-підприємцем, що не перебуває на спрощеній системі оподаткування, об'єкта оподаткування податком на прибуток можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2 цього ж Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Суд звертає увагу на те, що податкові накладні, видані ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко Агротрейд», ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Укрміксі» та ДП «Факро-Львів» містять всі реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони є підставою для нарахування податкового кредиту.

Що ж до обов'язкової наявності у покупця товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар ТТН, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ підприємства, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 р. № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 цих Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товаро-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товаро-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Відтак, відсутність товаро-транспортних накладних в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту. .

Зазначений висновок підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2012р. у справі № К/9991/37912/11.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх поставок товарів, робіт, послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.

Доводи відповідача щодо відсутності у контрагента позивача основних засобів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, суд відхиляє, оскільки наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником.

Не є обґрунтованими і доводи відповідача про відсутність контрагентів за місцезнаходженням. Адже чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит із знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою. У свою чергу, платник податків не зобов'язаний перевіряти наявність його контрагента за місцем реєстрації під час здійснення підприємницької діяльності, на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Посилання відповідача на акти перевірок, складених відносно контрагентів позивача не можуть бути взяті до уваги, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачено можливість посилання податкового органу в ході проведення перевірки суб'єкта господарювання на акти перевірок інших суб'єктів господарювання.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Однак, такі посилання судом не приймаються до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства, пунктом 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб - сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Стосовно відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів суд зазначає, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Зокрема, будь-яких доказів щодо обізнаності позивача про фіктивне підприємництво юридичної особи представником відповідача суду не надано.

Таким чином, за переконанням суду, відповідач неправомірно поклав на позивача відповідальність за можливі протиправні дії його контрагентів.

Зазначені доводи підтверджуються висновками судової практики Вищого адміністративного суду України зокрема Ухвалами від 04 березня 2014 р. по справі К/9991/27474/12, від 26 червня 2013 р. по справі К/9991/71450/12, від 20 листопада 2013 р. по справі № К/800/39966/13, від 13 грудня 2012 р. по справі № К/9991/32048/12.

Згідно з приписами ст. 244-2 КАС України, висновки викладені у рішеннях Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При вирішенні справи судом встановлено, що 31 січня 2011 року Верховним Судом України винесена постанова у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по цій справі зазначено, що у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з с.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, при розгляді Європейським судом з прав людини податкових спорів в мотивувальній частині рішення найчастіше застосовується ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Даною статтею гарантується право на мирне володіння своїм майном. У ній, зокрема, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті податкових спорів (в т.ч. даного конкретного спору) позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит) розглядається як позбавлення власності.

Так, у своєму Рішенні від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Представлені позивачем суду докази свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обовязків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами , та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Надаючи оцінку вимозі сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску та рішення про застосування штрафних санкцій за їх несвоєчасну сплату слід зазначити наступне.

Податковим органом встановлено факт заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при перевірці здійсненої у 2013 році та відповідно зафіксованої актом перевірки від 12.03.2013 року № 361/17-2/НОМЕР_1 з винесенням податкових повідомлень-рішень. (а.с. 196 на звороті). Оцінку вказаним правовідносинам надано судом у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2013 року у справі № 813/4947/13-а та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 року (а.с. 209-220.) Вказаними рішеннями визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту перевірки від 12.03.2013 року № 361/17-2/НОМЕР_1 а відтак зроблено висновок щодо протиправності встановленого факту заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду висновки контролюючого органу про заниження суми доходів отриманих від діяльності внаслідок завищення валових витрат та відповідного прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб не знайшли свого підтвердження, у відповідача відсутні правові підстави для формування оспорюваної вимоги про сплату боргу.

З огляду на викладене вище, в зв'язку з відсутністю заборгованості по сплаті єдиного внеску, вимога про сплату боргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 01.09.2014 №Ф-131731702 та рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 22.09.2014 за № прийняті з порушенням чинного законодавства та положень пп..3,4,5,6,8 ч.3 ст.2 КАС України, а саме є необґрунтованим, тобто прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, небезстороннім (неупередженим), недобросовісним, нерозсудливим, непропорційним, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому їх належить скасувати.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та достатніми доказами підставності та законності оскаржуваних рішень.

Враховуючи зазначене вище, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 22.09.2014 №, №.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу від 01.09.2014 №Ф-131731702.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про застосування штрафних санкцій від 22.09.2014 №.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 487 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 25 травня 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.