Справа № 826/20184/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 21.08.2014 та вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2014 № 3564/26-58-17-01-17-, де зазначено встановлені під час перевірки порушення податкового законодавства України, а саме:

ст. 135, ст. 164, ст. 177, п. 176.1, ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України (встановлено заниження валових доходів за 2012-2013рр.);

пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме не нарахування та несплата до бюджету єдиного соціального внеску;

п. 5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині здійснення діяльності без використання розрахункової книжки.

На підставі акту перевірки, зокрема, прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.08.2014 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 9 838,13 грн., з яких 6558,75 - основний платіж, 3 279,38 грн. - штрафні санкції та від 21.08.2014 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі - 340 грн.

За результатом адміністративного оскарження рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 24.09.2014 № 15599/7/26-15-10-09-25 частково задоволено скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 27.08.2014 № 27/08/1 та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2014 та зобов'язано ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винести податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення п. 1 ст. 3 Закону № 265 на суму 1 гривня.

29.09.2014 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено суму штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність висновків податкового органу щодо заниження позивачем валових доходів за 2012 рік і 2013 року та як наслідок винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.08.2014. При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № не підлягають задоволенню, оскільки згадане податкове повідомлення-рішення скасовано податковим органом за результатами адміністративного оскарження.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2014, яким за порушення п. 5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 340,00 грн. було скасовано рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 24.09.2014 № 15599/7/26-15-10-09-25, оскільки сума штрафних санкцій застосованих до відповідача не відповідає вимогам чинного законодавства та зобов'язано ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві винести податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення п. 1 ст. 3 Закону № 265 на суму 1 гривня. У зв'язку з чим 29.09.2014 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № .

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач просить суд скасувати рішення податкового органу, яке вже скасовано, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку про відсутність підстав здійснення правової оцінки обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 21.08.2014.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21.08.2014 року № колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачем до Книги обліку доходів і витрат №12/17-02/1 від 11.01.2011р, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом ДПА України від 24.12.2010р. №1024 вносились відомості про виконану роботу, які оформлювались актами виконаних робіт, по першій події їх виконання, а не по факту отримання коштів на розрахунковий рахунок від контрагента, що не є порушенням та не призводить до заниження об'єкта оподаткування у звітному періоді.

В ході підприємницької діяльності авансові платежі не проводились, так як рахунки-фантури для сплати виставлялись лише після виконання робіт, відомості про які вже були відображені у книзі обліку доходів і витрат (відомості про виконану роботу, які оформлювались актами виконаних робіт, по першій події їх виконання)

Такі дії платника податків в кінцевому результаті не призвели до заниження оподаткованого доходу у визначений податковим кодексом календарний період, який в статті 177 ПК України визначається як календарний рік та не призвели до ухилення від сплати податків до бюджету за період 2012р.-2013р.

Так, судова колегія зауважує, що позивачем вносились записи до книги обліку доходів та витрат, не по факту зарахування коштів на розрахунковий рахунок від контрагентів, а по першій події, а саме: по факту виконання робіт, які оформлювались актами виконаних робіт, але в кінцевому результаті Позивачем були відображені в повному обсязі суми всіх операцій, як у книзі обліку доходів і витрат, так і в звітних деклараціях за 2012-2013рр.

Платником податків до контролюючого органу подано податкову декларацію з відповідними розрахунками та у встановлені законом строки за 2012р. та 2013р., а контролюючим органом відповідно прийнята без зауважень податкова звітність платника.

Відповідно до Порядку ведення книги обліку і витрат затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 та п.п. 14.1.266. п. 14.1ст. 14 Податкового кодексу України касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

При винесені рішення судом першої інстанції не враховано вимогу статей 1, 4, частини п'ятої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» згідно якої підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, яка уособлює сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності. Одним з принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є принцип послідовності, який передбачає постійне (із року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності.

Так, статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 №727/98 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно із пп.177.5.3. п.177.5 ст.177 Податкового Кодексу України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано яким саме методом та за яким принципом відповідач робив розрахунки наведеної на аркуші 10 акту перевірки від 01.08.2014р. №3564/26-58-17-01-17-271828833 таблиці, а саме стовпчику «дохід за результатами перевірки з урахуванням даних книги обліку».

Перевіряючий, на 10 сторінці Акту наводить порівняльну таблицю «Структура валових доходів за результатами перевірки», якою обґрунтовує висновки про заниження валового доходу Позивачем.

Замість встановлення помісячно фактичних сум валових витрат, перевіряючий аналізуючи помісячно дані виписок банку (фактичного надходження коштів на рахунок) та дані книги обліку доходів і витрат (відомості про виконану роботу, які оформлювались актами виконаних робіт, по першій події їх виконання) визначає за кожний місяць суму доходу, беручи за результат як фактичного надходження коштів на рахунок, так і сум, що заносились в книгу обліку доходів та витрат по першій події виконання робіт.

Перевіряючий, відходячи від касового методу визначення об'єкта оподаткування, заносить до стовпчику «дохід за результатами перевірки з урахуванням даних книги обліку» суми, як фактичного надходження на рахунок від контрагентів (дані виписок банку), так і суми по першій події надання послуг (дані книги обліку доходів та витрат (що велась, на думку перевіряю чого, з порушення).

З порівняльної таблиці видно, що ревізором обиралась найбільша сума з порівняних показників та заносилась до стовпчику «дохід за результатами перевірки з урахуванням даних книги обліку».

Такий спосіб визначення об'єкта оподаткування не передбачений жодним нормативно-правовим актом, є невірним та непослідовним, тому що дані записів книги обліку доходів фактично є дубляжем даних виписок банку та визначають один і той самий об'єкт оподаткування, що призводять за логікою ревізора лише до задвоєння вже відображених сум.

Відповідно до ст.164 Податкового Кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, триманих фізичною особою-підприємцем від провадження підприємницької діяльності згідно із ст. 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із ст. 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 179.1 ст.179 Податкового Кодексу України позивачем своєчасно та без порушень подано до ДПІ у Солом'янському районі м. Києва, а податковою прийнято річну декларацію про майновий стан і доходи за 2012р.-2013р. (про що свідчать отримані квитанції), а платежі з податку на доходи фізичних осіб сплачено до бюджету, що зазначено в Акті перевірки.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та безготівковій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Виходячи з наведених вище правових норм, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Таким чином, для правильного вирішення справи та вирішення питання щодо наявності чи відсутності заниження позивачем оподаткованого доходу за період з 01.01.2012 по 31.12.2013р. необхідним є встановлення розміру валового доходу та документально підтверджених витрат за відповідний період.

Контролюючим органом в ході перевірки в повному обсязі встановлено підтвердження відповідності до показників відображених в додатку 5 до податкової декларації, що прямо зазначено на аркуші 11 акту перевірки від 01.08.2014р. №3564/26-58-17-01-17-271828833 встановлено в повному обсязі.

Судом першої інстанції при винесені рішення не взято до уваги, що у матеріалах справи присутні фактичні дані, які документально підтверджують розмір валового доходу за період, що перевірявся (також помісячно), а саме банківські виписки по рахунку Позивача.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, орбіт, послуг).

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність податкового повідомлення-рішення від 21.08.2015 року №, а тому вказане податкове рішення підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведені положення діючого законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана Постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року - скасувати частково.

Постановити по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2014 року № та вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) в частині нарахованих зобов'язань по податковому повідомленню-рішенню від 21.08.2014 року № .

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 583 грн. 09 коп. (п'ятсот вісімдесят три гривні дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Постанови виготовлений 02 червня 2015 року)

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.