Справа № 583/1211/15-а
Суддя: Ковальова О. О.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 583/1211/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю прокурора ПАНЧЕНКО В.А.

осіб, що беруть участь у розгляді справи: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ГРОМАКА Ю.А., представників органу опіки і піклування Охтирської районної державної адміністрації Сумської області ШУЛІКИ В.О., ЗАЙЦЕВОЇ Н.Г., з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за адміністративним позовом

Охтирського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до комунального закладу Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Охтирського району, треті особи: Орган опіки і піклування Охтирської районної державної адміністрації, Державний навчальний заклад «Білопільське вище професійне училище»

про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання нарахуват та виплатити грошову допомогу

в с т а н о в и в:

17.04.2015 року до суду звернувся позивач з позовом. Вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є дитиною, позбавленою батьківського піклування та до 01.09.2014 року навчався у комунальному закладі Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Охтирського району, звідки був відрахований. У подальшому продовжив навчання в Державному навчальному закладі «Білопільське вище професійне училище». Всупереч приписам ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», відповідач виплатив грошову допомогу випускникові ОСОБА_1 в розмірі 42.50 грн., а не в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто, йому не доплачено 7673.50 грн. Посилаючись на те, що зменшення відповідачем розміру одноразової вихідної допомоги випускнику, позбавленому батьківського піклування, порушує його майнові права, прокурор за уточненими позовними вимогами просив:

- визнати бездіяльність комунального закладу Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Охтирського району щодо не донарахування та невиплати випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі 7673.50 грн.;

- зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити в установленому законом порядку випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу до розміру 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто, 7673.50 грн.

В судовому засіданні прокурор підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі з наведених в позовній заяві мотивів, пояснив, що право ОСОБА_1 на одноразову грошову допомогу гарантоване Конституцією України і забезпечене Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав не порушеними права і законні інтереси ОСОБА_1, оскільки у відповідності до п. 13 постанови Уряду від 05.04.1994 року № 226, п. 4.11 Положення про спеціальну загальноосвітню школу (школу-інтернат) для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 15.09.2008 року № 852, одноразова грошова допомога ОСОБА_1 була виплачена в сумі 42,50 грн. та видано комплект нового одягу та взуття в межах асигнувань з Державного бюджету України на такі витрати.

Представники органу опіки і піклування Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні послалися на розсуд суду, але вважали порушеними права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги прокурора, поновити строк звернення до прокурора та суду за захистом його прав з часу, коли він дізнався про порушення його права із засобів масової інформації у кінці березня 2015 року.

Представник Державного навчального закладу «Білопільське вище професійне училище», будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи судом, до суду не прибув, про причини неявки не повідомив, а тому суд ухвалив про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у її розгляді, надані ними докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року від батьків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 /а.с. 10/.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.11.2003 року по справі № 2-399 ОСОБА_1 був відібраний без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_5 і ОСОБА_6 /а.с. 13-14/.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2009 року ОСОБА_6 була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.05.2011 року ОСОБА_5 був позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/.

ОСОБА_1 перебував на первинному обліку служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації з 04.12.2003 року, як дитина, позбавлена батьківського піклування /а.с. 5/.

Розпорядженням голови Охтирської районної державної адміністрації від 19.05.2011 № 263 неповнолітньому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування /а.с. 9/.

Наказом директора КЗ СОР «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» від 04.02.2004 року № 4 ОСОБА_1 зарахований учнем цього закладу /а.с. 6/.

Рішенням виконавчого комітету Грунської сільської ради Охтирського району № 47 від 04.10.2006 року в.о. директора КЗ СОР «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ГРОМАК Ю.А. призначений опікуном над ОСОБА_1 /а.с. 8/, а рішенням від 30.12.2014 року № 48 - опікунство знято у зв»язку з вибуттям із навчального закладу /а.с. 16/.

У відповідності до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року № 226, п. 4.11 Положення про спеціальну загальноосвітню школу (школу-інтернат) для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку, затвердженого наказом МОН України від 15.09.2008 року № 852 наказом директора КЗ СОР «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» від 21.08.2014 року № 87 було вирішено провести нарахування та виплату матеріальної допомоги випускникам закладу, в т.ч. ОСОБА_1 у розмірі 42.50 грн.; видати комплект нового одягу та взуття; видати комплект зимового та літнього одягу та взуття, що був у дітей у користуванні під час навчання /а.с. 4/.

З платіжної відомості /а.с. 17/ на видачу кишенькових дітям-сиротам за квітень-серпень 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав 85.00 грн., в т.ч. 42.50 грн. - одноразова допомога. Крім того, ОСОБА_1 видавався новий одяг, та одяг, який був у користуванні.

Наказом директора КЗ СОР «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» від 01.09.2014 року № 95 ОСОБА_1 01.09.2014 року відрахований в зв»язку із закінченням школи з числа вихованців Грунської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат /а.с. 7/.

Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» /далі - Закон/ заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Державні соціальні стандарти для дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються в тому числі щодо мінімального матеріального забезпечення, витрат на харчування, одяг та взуття; мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу

Відповідно до ст. 8 цього ж Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Допомога та утримання таких дітей не може бути нижчою за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.

Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Вартість повного державного забезпечення у грошовому еквіваленті для дітей віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до двадцяти трьох років визначається відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум".

Стаття 9 Закону визначає, що витрати на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у сім'ях опікунів, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, у державних закладах фінансуються з державного, обласних бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, інших джерел, не заборонених законодавством.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Зміст вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що Кабінету Міністрів України доручено визначити порядок забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом і взуттям, в тому числі, встановити нормативи такого забезпечення. Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, визначений Законом, виплата цих сум в більшому розмірі здійснюється за рахунок навчального закладу або відповідної установи.

Доводи представника відповідача не ґрунтуються на приписах ч. 7 ст. 8 Закону, яка встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1286.00 грн.

Отже, виходячи з вищенаведеної норми, випускникам шкіл-інтернатів з категорії дітей, позбавлених батьківського піклування у віці до 18 років, в тому числі, ОСОБА_1 при випуску з навчального закладу має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, тобто в сумі не менше 7716.00 грн.

Натомість, згідно платіжної відомості /а.с. 17/ за квітень-серпень 2014 року ОСОБА_1 отримав 42.50 грн. одноразової допомоги.

Суд визнав необґрунтованими посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_1 забезпечений одягом за рахунок державного бюджету, оскільки забезпечення одягом не звільняє від обов»язку виплатити одноразову грошову допомогу на підставі ч. 7 ст. 8 Закону.

Норми статей 25, 39-9 Закону, на які представник відповідача посилався в обґрунтування правомірності виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 42.50 грн., тобто у розмірі, визначеному підпунктом 1 пункту 13 постанови Уряду від 05.04.1994 року № 226, регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору у даній справі.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з вищенаведеного, а також з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, суд дійшов висновку, що під час розгляду та вирішення цієї справи застосуванню підлягає частина 7 статті 8 Закону. Суд вважає, що при нарахуванні та виплаті грошової допомоги випускнику школи-інтернату ОСОБА_1 відповідач неправомірно керувався підпунктом 1 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України "Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" № 226 від 05.04.1994 року. Відповідач мав нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі не меншому, ніж визначено частиною 7 статті 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

Отже, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не нарахував та не виплатив під час випуску ОСОБА_1 з навчального закладу одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, а тому дії відповідача є неправомірними.

Таким чином, судом встановлено, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування, щодо бездіяльності відповідача щодо не донарахування та виплати випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової соціальної допомоги відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»

Статтею 19 ч. 2 Конституції України визначено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і лише у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно приписам ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Статті 15, 16 КАС України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути поряд з іншими визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За висновком суду, всупереч приписам ч. 2 ст. 72 КАС України відповідач, який заперечував проти адміністративного позову, не виконав обов»язку доказування щодо правомірності свого рішення, його позиція не ґрунтується на законі та фактичних обставинах, встановлених судом.

Статтею 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії, тощо.

При таких обставинах справи, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Охтирського міжрайонного прокурора Сумської області підлягають задоволенню, а тому, з метою захисту порушених відповідачем прав ОСОБА_1 необхідно зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити останньому одноразову допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» - 1286 гривень з урахуванням вже проведеної виплати у сумі 42 грн. 50 коп.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного Суду України від 27.10.2010 року № К-16968/10.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 102 КАС України суд знаходить правомірним поновити прокурору визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, оскільки це відповідає визначеним Конституцією України правам і законним інтересам дитини, позбавленої батьківського піклування, що гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Доводів та доказів, які б спростували висновки суду, сторони не надали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 19, 46 Конституції України, Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», постановою Кабінету Міністрів України "Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" № 226 від 05.04.1994, ст. ст. 1, 2, 15, 16, 18, 71, 72, 86, 94, 162, 171 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги Охтирського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до комунального закладу Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Охтирського району, треті особи: Орган опіки і піклування Охтирської районної державної адміністрації, Державний навчальний заклад «Білопільське вище професійне училище» про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання виплатити грошову допомогу - задовольнити.

Визнати бездіяльність комунального закладу Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» щодо не донарахування та невиплати випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2014 році одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Зобов»язати комунальний заклад Сумської обласної ради «Грунська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як випускнику з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразову грошову допомогу в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, згідно з частиною 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» - 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок, з урахуванням раніше виплаченої 42 (сорок п»ять) гривень 50 коп. суми вказаної допомоги.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Охтирський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк із дня її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст постанови суду виготовлений 29.05.2015 року