Справа № 820/2882/15
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 820/2882/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Вишневського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 820/2882/15

за позовом ОСОБА_3

до Державної міграційної служби України

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2015 року постановою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність Державної міграційної служби України з приводу невидачі позивачу, ОСОБА_3, проїзного документу особи, якій надано додатковий захист.

Зобов'язано Державну міграційну службу України невідкладно видати ОСОБА_3 проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Державна міграційна служба України у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 9, 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує, що відповідачем вчинено всіх необхідних і можливих дій щодо розгляду звернення ОСОБА_3 про видачу проїзного документа особи, якій надано додатковий захист, за наслідком яких прийнято рішення про відмову у видачі такого проїзного документа позивачу. Суд першої інстанції, натомість, перебрав на себе функцію центрального органу виконавчої влади, на який чинним законодавством покладено обов'язок щодо прийняття рішень про документування осіб, яким надано додатковий захист.

У письмових запереченнях ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність дій відповідача в частині відмови у видачі проїзного документу особи, якій надано додатковий захист, які суперечать нормам Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 N 649 "Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", а також нормам постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2012 р. N 197 "Про затвердження Положення про проїзний документ особи, якій надано додатковий захист".

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2014 року рішенням Державної міграційної служби України №723-14 ОСОБА_3 визнаний в Україні особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.9).

03 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про надання проїзного документу особи, якій надано додатковий захист, до якої додано дві фотокартки та копію посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту (а.с.7).

Листом №Х-519/8/603-15 від 03.03.2015 року відповідач повідомив позивачу, що після врегулювання необхідних організаційно-правових та матеріально - технічних заходів усі особи, які отримали додатковий захист в Україні будуть в установленому порядку документовані проїзними документами встановленого зразка (а.с.8).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо не видачі проїзного документа позивачу, є протиправними, оскільки Державною міграційною службою України не здійснені всі необхідні заходи для врегулювання питання документування осіб, які отримали захист в Україні відповідними проїзними документами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року N 3671-VI (далі - Закон №3671-VI), додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пункт 13 частини 1 статті 1 цього Закону, в свою чергу, встановлює, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Паспортним документом, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов'язків, передбачених вказаним Законом та іншими законами України, є посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав документ, що підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту - посвідчення серії НОМЕР_1, видане 14 січня 2015 року (а.с.9), а отже, в силу набуття такого правового статусу, користується відповідними правами згідно Закону №№3671-VI.

Згідно частини 12 статті 10 Закону №3671-VІ, особа, яку визнано біженцем, та особа, яка потребує додаткового захисту, які досягли шістнадцятирічного віку, мають право отримати проїзний документ для виїзду за кордон у порядку, встановленому законодавством України.

Вказаному праву кореспондує обов'язок Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, по організації роботи з видачі посвідчень та проїзних документів для виїзду за кордон особам, яких визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що передбачено пунктом 8 частини 2 статті 27 Закону №3671-VІ.

У відповідності до пунктів 1 та 2 Положення про проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2012 р. N 197 (далі - Положення №197), проїзний документ особи, якій надано додатковий захист (далі - документ), є документом, що посвідчує особу, яку визнано особою, якій надано додатковий захист, та надає їй право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Документ видається територіальним органом ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) за місцем проживання особи, якій надано додатковий захист, яка досягла шістнадцятирічного віку, за наявності посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, за її особистим зверненням або зверненням її законного представника.

При цьому згідно пунктів 16, 17 вказаного Положення, документ видається на строк дії посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

Для отримання документа необхідно подати заяву, зміст та форма якої визначаються МВС, дві фотокартки розміром 35 х 45 міліметрів, у разі потреби також дві фотокартки дітей.

З наведеного вбачається, що громадянин, який набув статусу особи, що потребує додаткового захисту, має право отримати проїзний документ встановленої форми, необхідний для перетину державного кордону України. При цьому, чинним законодавством не встановлено жодних обмежень в реалізації зазначеного права, не передбачено підстав, за наявності яких особа втрачає право на отримання такого проїзного документу, та, відповідно, умов, за яких територіальний орган ДМС набуває права відмовити особі у видачі зазначеного документа. Фактично, обов'язок Державної міграційної служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, по організації роботи з видачі проїзних документів для виїзду за кордон особам, які потребують додаткового захисту, є дійсним та безумовним протягом строку дії посвідчення позивача як особи, яка потребує додаткового захисту. Відсутність необхідної матеріально-технічної бази чи необхідність проведення додаткових заходів організаційно-правового характеру не можуть звільняти відповідача від встановленого Законом обов'язку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправний характер бездіяльності Державної міграційної служби України щодо невидачі позивачу проїзного документу особи, якій надано додатковий захист.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно перебрав на себе повноваження Державної міграційної служби України, зобов'язавши відповідача невідкладно видати позивачу проїзний документ, який є предметом спору, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до абз. 3 п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7 суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З наведеного вбачається, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд не може втручатись та вирішувати самостійно питання, розгляд яких за законодавством здійснюється на вільний розсуд суб'єктом владних повноважень. У спірних правовідносинах зобов'язання відповідача видати ОСОБА_3 проїзний документ як особі, якій надано додатковий захист, є безумовним та встановлено Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", відповідач позбавлений права на власний розсуд вирішувати питання видачі такого документу. Таким чином, зобов'язання, покладене судом першої інстанції на Державну міграційну службу України за спірною постановою, є належним та допустимим способом захисту прав позивача.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2015р. по справі № 820/2882/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Спаскін О.А. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2015 р.

Помічник судді Цюпак О.П.