Справа № 2а-6662/11/2670
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6662/11/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В. Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шостака О.О.,

суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" березня 2015 року позов було задоволено частково. Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду від 23.03.2015 року та прийняте нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. Свої вимоги обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Київської міської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" березня 2015 року - без змін, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем було складено присягу державного службовця 09.06.1995 року. З 14.10.2005 року позивач обіймав посаду начальника відділу митного оформлення №2 - начальника сектору митного оформлення Енергетичної регіональної митниці. 21.07.2010 р. Печерським районним судом м. Києва по кримінальній справі №4-1927/2010 винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В результаті чого, 27.07.2010 р. Державною митною службою України було винесено Наказ №1445-к, відповідно до якого за порушення Присяги державних службовців припинено 27.07.2010 р. перебування на державній службі в митних органах України відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону №3723 Позивача, заступника начальника відділу митного оформлення №2 - начальника сектору митного оформлення Енергетичної регіональної митниці. Одночасно, 27.07.2010 р. Енергетичною регіональною митницею було винесено наказ №544-к «Про вжиття заходів у зв'язку з припиненням перебування на державній службі», відповідно до якого було доручено провести комплекс дій, в зв'язку із звільненням позивача, зокрема: провести повний розрахунок із позивачем та виплатити компенсації за відпустки. Не погоджуючись з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2015 року було задоволено частково. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Порядок, умови проходження і припинення державної служби в митних органах встановлено Законом №3723 та Дисциплінарним статутом. Відповідно до преамбули Дисциплінарний статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону №3723. Пунктом 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обов'язків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління. Відповідно до ст.21 Дисциплінарного статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема, невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України. При цьому, в ст.22 Дисциплінарного статуту визначені діяння, які є порушеннями службової дисципліни, зокрема: порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України; порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України; утрата службового посвідчення, документів, що є підставою для пропуску предметів через митний кордон України, а також митного забезпечення, бланків суворої звітності, зброї, спеціальних засобів, затриманих або прийнятих митницею на зберігання предметів; затримання, вилучення та прийняття на зберігання предметів, валюти України та іноземної валюти без оформлення і реєстрації в установленому законодавством порядку відповідних документів; брутальне або зневажливе ставлення до громадян, приниження їх честі та гідності під час виконання службових обов'язків, проведення несанкціонованого особистого огляду громадян; перешкоджання законній діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, зокрема під час здійснення ними зовнішньоекономічних операцій; сприяння проникненню, умисне або внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх обов'язків невжиття необхідних заходів для недопущення несанкціонованого проникнення сторонніх осіб до зони митного контролю; приховання посадовою особою митної служби фактів її судимості або подання підроблених документів, необхідних для працевлаштування в митних органах; недодержання обмежень щодо роботи за сумісництвом або зайняття підприємницькою діяльністю та інших обмежень, передбачених законодавством; неподання або подання неправдивих відомостей у декларації про доходи; інші діяння, визначені як порушення службової дисципліни законами та іншими нормативно-правовими актами України. Розділом 4 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності. В ст.413 МК України встановлено, що посадові особи митної служби України, вперше прийняті на службу до митних органів, приймають Присягу. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Отже, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Водночас, відповідно до преамбули Закону №3723, цей закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. В ст.10 Закону №3723 передбачено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону №3723 державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у ст.17 Закону №3723. Цією нормою визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення. Таким чином, недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм може бути як порушенням Присяги державного службовця так і дисциплінарним правопорушенням, проте дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби. З огляду на вказане, вбачається, що порушення Присяги державного службовця, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять. Відповідно до положень Порядку проведення службових розслідувань у митних органах України, спеціалізованих митних установах та організаціях, затвердженої наказом Державної митної служби України №408 від 29.07.2002 р. (чинної на момент винесення оскаржуваного наказу) (надалі - Порядок №408), він визначає підстави для проведення службового розслідування, права й обов'язки посадових осіб митної служби України під час його проведення, установлює процедуру розслідування. В п.2.1 Порядку №408 службове розслідування проводиться: у разі невиконання або неналежного виконання посадовими особами митної служби України службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду державі, підприємству, установі, організації, громадянинові чи об'єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами митної служби України законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, а також при порушенні етики поведінки; на вимогу посадової особи митної служби України з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри. Отже, звільненню державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, має передувати службове розслідування, яке регулювалось Порядком і висновки якого є передумовою звільнення. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22 жовтня 2013 року (справа № 21-274а13). Водночас, відповідачами не було надано до суду жодних доказів проведення службового розслідування щодо питання порушення позивачем Присяги державного службовця. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.07.2010 р. по кримінальній справі №4-1927/2010, якою ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, 19.07.2012 р. Печерським районним судом м. Києва було винесено вирок по кримінальній справі №1-712/11, яким Позивача було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.364 Кримінального кодексу України (в редакції до набрання чинності Законом №3207-IV від 07.04.2011 р.) Водночас, в ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна за змістом норма зафіксована в ст.62 Конституції України, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до п. 28 Дисциплінарного статуту однією із самостійних підстав для звільнення особи з митної служби передбачено набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо цієї особи. В свою чергу, обвинувального вироку стосовно позивача на день винесення оскаржуваних наказів постановлено не було. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна митна служба України дійшла помилкового висновку про те, що повідомлення про порушення відносно позивача кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364 Кримінального кодексу України є обґрунтованою підставою для прийняття рішення про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону №3723 за порушення Присяги державного службовця. Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача підлягає негайному виконанню. Водночас, колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 та ч.2 ст.25 Закону Закон №3723 (в редакції чинній на дату судового засідання), відповідно до якого основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Всього встановлено 7 категорій посад державних службовців. Відповідно до ст.24 Закону №3723 (в редакції чинній на дату судового засідання) прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються. При цьому, в ч.11 ст.26 Закону №3723 (в редакції чинній на дату судового засідання) передбачено, що якщо державний службовець перейшов на посаду нижчої категорії або залишив державну службу, на яку потім повернувся, за ним зберігається присвоєний ранг. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом виконання судового рішення по справі має бути зобов'язання Відповідача винести наказ про прийняття Позивача на посаду, що відповідає його рангу державного службовця. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт «з» пункту 1). У відповідності до ч.3 п.2 Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до Наказу №1445-к позивача було звільнено із митних органів з 27.07.2010 року. Водночас, в матеріалах справи містяться Довідка №1/01 від 11.01.2014 р. про грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці перед звільненням, відповідно до якої грошове забезпечення за останні два місяці роботи складає 5 114,78 грн. (травень 2010 року - 4 111,26 грн.; червень 2014 року - 2 349,51 грн.). Відповідно до вказаної довідки, у травні 2010 р. позивачем відпрацьовано 17 днів; у червні 2010 р. - 7 днів. Як наслідок, середньоденний розмір грошового забезпечення Позивача складає - 269 грн. 20 коп. Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України №9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 р., №9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 р., №8515/0/14-11/13 від 23.08.2011 р. та №9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 р. тривалість вимушеного прогулу Позивача складає 862 робочих днів (за 2010 р. (з 27.07.2010 р.) - 111 днів; за 2011 р. - 250 днів; за 2012 р. - 251 день; за 2013 р. (до 26.12.2013 р.) - 251 днів). Як наслідок, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу складає 232 050,40 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Відповідно негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 5 659,77 грн. (або 232 050,40 грн. за 41 місяць). Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" березня 2015 року - без змін. Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від "23" березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС України та може бути оскаржена в двадцятиденний термін шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Шостак

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

.

Головуючий суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С