Справа № 815/2482/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2482/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Одеса

16:55

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Філімоненка А.О.;

представника позивача - Лещенка О.В. (ордер серії КВ № 156757 від 18.04.2015 року);

представника відповідача - Груня С.О. (довіреність від 12.02.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікс Оіл» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.04.2015 року № та № в частині, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.04.2015 року № в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 132008,00 грн., в тому числі за основним платежем 88005,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003,00 грн., та № в частині нарахування податку на прибуток підприємств у розмірі 99005,00 грн., в тому числі за основним платежем 79204,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 24.03.2015 року по 30.03.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 06.04.2015 року відповідач склав акт № 2365/15-32-22-04/23216903, яким встановлені порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1134839,00 грн.;

- п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1065344,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 14.04.2015 року № , яким позивачеві за порушення пп.14.1.181 ст.14, п.198.6 ст.198, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1702259,00 грн., у тому числі за основним платежем 1134839,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 567420,00 грн.;

- від 14.04.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1331680,00 грн., у тому числі за основним платежем 1065344,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 266336,00 грн.

14.04.2015 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області заяву про намір досягнення податкового компромісу.

Рішенням Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 21.04.2015 року № 10644/10/15-53-22-00 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» було застосовано податковий компроміс, в результаті якого неузгоджена сума податкового зобов'язання позивача по податку на додану вартість становить 132008,00 грн., в тому числі за основним платежем 88005,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003,00 грн., та по податку на прибуток підприємств становить 99005,00 грн., в тому числі за основним платежем 79204,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801,00 грн.

22.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ікс Оіл» сплатило узгоджену суму грошового зобов'язання у розмірі 52341,70 грн. та 49307,00 грн. відповідно.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 14.04.2015 року № в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 132008,00 грн., в тому числі за основним платежем 88005,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003,00 грн., та № в частині нарахування податку на прибуток підприємств у розмірі 99005,00 грн., в тому числі за основним платежем 79204,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801,00 грн., вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.6-11).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.113-114).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» зареєстроване Виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.04.1996 року відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) АА № 583867 (а.с.25).

Позивач зареєстрований та перебуває на обліку в Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 23.04.1996 року.

На підставі направлень від 23.03.2015 року № 000190/333 та № 000399/334, від 24.03.2015 року № 000635/380 та наказу від 23.03.2015 року № 368, на виконання постанови слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 12.02.2015 року, в період з 24.03.2015 року по 30.03.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 06.04.2015 року відповідач склав акт № 2365/15-32-22-04/23216903 «Про результати позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ», код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року» (а.с.29-42).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1134839,00 грн.;

- п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1065344,00 грн.

За наслідками перевірки позивача податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 14.04.2015 року № , яким позивачеві за порушення пп.14.1.181 ст.14, п.198.6 ст.198, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1702259,00 грн., у тому числі за основним платежем 1134839,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 567420,00 грн. (а.с.45);

- від 14.04.2015 року № , яким позивачеві за порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1331680,00 грн., у тому числі за основним платежем 1065344,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 266336,00 грн. (а.с.46).

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що операції з придбання товару у ТОВ «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС» по ланцюгу постачання не мали реального товарного характеру, не підтверджено здійснення господарський операцій по взаємовідносинам ТОВ «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС» по ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей.

14.04.2015 року позивач подав до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області заяву про намір досягнення податкового компромісу (а.с.47-48).

Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області рішенням від 21.04.2015 року № 10644/10/15-53-22-00 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» застосувала податковий компроміс щодо податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 1046834,00 грн., у зв'язку з чим підлягає сплаті 52341,70 грн., та щодо податкового зобов'язання по податку на прибуток підприємства на загальну суму 986140,00 грн., у зв'язку з чим підлягає сплаті 49307,00 грн. (а.с.50-51).

22.04.2015 року позивач сплатив відповідні суми, визначені в рішенні Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 21.04.2015 року № 10644/10/15-53-22-00 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу, відповідно до платіжних доручень від 22.04.2015 року № 6394 та № 6395 (а.с.53-54).

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.04.2015 року № в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 132008,00 грн., в тому числі за основним платежем 88005,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003,00 грн., та № в частині нарахування податку на прибуток підприємств у розмірі 99005,00 грн., в тому числі за основним платежем 79204,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801,00 грн., належать до скасування.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Суд встановив, що податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.04.2015 року № в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 132008,00 грн., в тому числі за основним платежем 88005,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003,00 грн., та № в частині нарахування податку на прибуток підприємств у розмірі 99005,00 грн., в тому числі за основним платежем 79204,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801,00 грн., прийняті на підставі акту перевірки від 06.04.2015 року № 2365/15-32-22-04/23216903, пов'язані з виконанням позивачем договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 01-08Н від 10.01.2014 року та підтвердження реальності фактів поставки нафтопродуктів 16.04.2014 року.

Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, одним із контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКС ОІЛ» було Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС».

ТОВ «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС» (продавець) та ТОВ «ІКС ОІЛ» (покупець) уклали договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 01-08Н від 10.01.2014 року, за яким продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити нафтопродукти (товар) відповідно до умов цього договору.(а.с.60-61).

Відповідно до положень розділу 3 договору товар поставляється покупцеві партіями на підставі погодженої заявки. Обсяг заявки, прийнятої до виконання, визначається найменуванням товару і його кількістю, зазначеною в рахунку-фактурі.

Відповідно до п.4.3 розділу 4 зазначеного договору розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив оплату за оренду обладнання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком-фактурою № СФ-0000087 від 10.04.2014 року, видатковою накладною № РН-0000091 від 16.04.2014 року, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів від 16.04.2014 року, довіреностей на отримання цінностей, виписками по рахунку, журналами-ордерами і відомостями по рахунку, податковими накладними, що свідчить про реальність здійснення господарської операції (а.с.62-69, 71-76, 83-85).

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що операції з придбання товару у ТОВ «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС» по ланцюгу постачання не мали реального товарного характеру, в зв'язку з чим неможливо встановити право позивача на включення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, витрат на придбання нафтопродуктів у зазначеного вище контрагента.

Суд встановив, що позивач за КВЕД має право займатися такими видами діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; роздрібна торгівля пальним; допоміжне обслуговування наземного транспорту; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; організація будівництва будівель

Іншими словами, придбання продукції позивачем за вищезазначеним договором повністю узгоджується, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд встановив, що за отримання зазначених вище товарів, позивач зі своїм контрагентом розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану.

Дані факти підтверджується податковими накладними, які були включені позивачем у податкову звітність з ПДВ у періоді, що перевірявся, а також копіями відповідних документів про оплату продавцю вартості товарів, які є в матеріалах справи.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договором укладеним з ТОВ «НАФТО-СЕРВІС ПЛЮС» позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаним контрагентом позивачу надавалися послуги з продажу товарів, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці товари, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказаний контрагент видав податкові накладні, які були включені ними у податкову звітність з ПДВ у періоді, що перевірявся.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагент на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками ПДВ.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем зазначених податкових накладних від контрагента у позивача виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентом позивача передбачених укладеним договором купівлі-продажу послуг підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Під час судового розгляду представник відповідача не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування ПДВ або безпідставного заниження суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 14.04.2015 року № в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ікс Оіл» (ідентифікаційний код юридичної особи 23216903) податку на додану вартість у розмірі 88005 (вісімдесят вісім тисяч п'ять),00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 44003 (сорок чотири тисячі три),00 грн., а всього на загальну суму 132008 (сто тридцять дві тисячі вісім),00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 14.04.2015 року № в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ікс Оіл» (ідентифікаційний код юридичної особи 23216903) податку на прибуток підприємств у розмірі 79204 (сімдесят дев'ять тисяч двісті чотири),00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 19801 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот один),00 грн., а всього на загальну суму 99005 (дев'яносто дев'ять тисяч п'ять),00 грн.

4. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікс Оіл» (ідентифікаційний код юридичної особи 23216903) суму сплаченого судового збору в розмірі 462 (чотириста шістдесят два),03 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 29 травня 2015 року.

Суддя М.М. Кравченко