Справа № 818/100/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р.Справа № 818/100/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 818/100/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

12.01.2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7624грн.50коп., в т.ч. на 5083грн. - за основним платежем та на 2541грн.50коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 17.03.2015 року задовольнив позовні вимоги.

Визнав протиправним та скасував податкове повідмлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7624грн.50коп., в тому числі на 5083грн. за основним платежем та на 2541грн.50коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що фінансово-господарська діяльність позивача здійснюється поза межами правового поля.

У відповідності до положень ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, в листопаді 2014 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань ведення обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року до 31.08.2014 року в частині фінансово-господарських відносин з ТОВ "Піраміда Сіріус".

За результатами перевірки складено акт від 26.11.2014 року №4709/18-19-17-01-17//233, відповідно до якого зафіксовано порушення позивачем п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет за серпень 2014 року у розмірі 5083грн. (а.с.36-45).

На підставі вказаного акту ДПІ у м. Сумах винесено податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7624грн.50коп., в т.ч. на 5083грн. - за основним платежем та на 2541грн.50коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.34-35).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

В пункті 44.1 ст.44 Податкового кодексу України зазначано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом періоду, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Покупець) та ТОВ "Піраміда Сіріус" (по тексту договору - Постачальник) укладено договір поставки №217 від 11.07.2014 року (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених договором (а.с.16).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна, а також загальна вартість товару, поставка якого буде здійснюватися відповідно до цього Договору, вказується у рахунках, специфікаціях, заявках, які після погодження становлять невід'ємну частину Договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору постачальник надає покупцеві (його представнику) на товар, що поставляється відповідно до договору наступні документи: оригінал рахунку, видаткові накладні, податкові накладні, специфікації.

Підставою для формування позивачем податкового кредиту у серпні 2014 року стала податкова накладна №88 від 11.08.2014 року, видана ТОВ "Піраміда Сіріус" на суму ПДВ 5083грн. (а.с.21).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: специфікації №1 до договору №217 від 11.08.2014 року на товар "круг 140мм марка 316ТІ", кількість 0,442т, ціною 30498грн., в т.ч. ПДВ 5083 грн. (а.с.17); рахунку на оплату №217 від 11.08.2014 року (а.с.18); платіжного доручення №78 від 11.08.2014 року на суму 30498грн., в т.ч. ПДВ 5083 грн.(а.с.19); виписки по рахунку від 11.08.2014 року (а.с.20); видаткової накладної №773 від 12.08.2014 року (а.с.22).

Оригінал рахунку на оплату №217 від 11.08.2014 року, обов'язкова наявність якого передбачена п.2.1 договору поставки, досліджувався судом в судовому засіданні (а.с.57, зворотній бік).

Транспортування придбаного у ТОВ "Піраміда Сіріус" металовиробу здійснювалось ТОВ "Транспортна компанія "САТ" згідно з договором перевезення вантажів від 02.01.2014 року (а.с.59-62), на виконання п.5.4 та п.6.1 якого оформлено: акт приймання-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 15.08.2014 року №СУ0003894 (а.с.64), накладну на вантаж №ДП 1319073 від 12.08.2014 року (а.с.23), в якій одержувачем зазначена ОСОБА_1

Супровідні документи щодо походження товару отримані покупцем окремим поштовим відправленням через експрес-доставку "Нова пошта" 02.09.2014 року (а.с.24,47). З копії експрес-накладної вбачається (а.с.24), що стороною, яка сплачує послуги з доставки, є відправник.

Також судовим розглядом встановлено, що придбаний у ТОВ "Піраміда Сіріус" круг 140мм марка 316ТІ позивачем в подальшому використано у власній господарській діяльності, а саме, реалізований ПВКП "Хімпродукт", про що свідчить копія рахунку-фактури №СФ-0000044 від 11.08.2014 року; видаткової накладної №РН-0000041 від 20.08.2014 року, податкової накладної №4 від 11.08.2014 року та №10 від 20.08.2014 року (а.с.25-28).

При цьому, згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України визначає, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, у зв'язку з чим у платника податку виникає право на включення до складу податкового кредиту сум за наслідком здійснення господарських операцій.

Так, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначеного договору за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства України ґрунтується в тому числі і на аналізі характеру господарської діяльності контрагентів позивача. Так, ДПІ у м. Сумах зазначає про відсутність реального здійснення операцій позивача з ТОВ "Піраміда Сіріус", які на думку відповідача обґрунтовані актом камеральної перевірки ТОВ "Голд плейс" (основного постачальника ТОВ "Піраміда Сіріус" у серпні 2014 року) від 21.10.2013 року №5146/15-52-15-02, складеного ДПІ у Приморському районі м. Одеси (а.с.42).

Стосовно вказаної обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Одночасно слід вказати, що порушення позивачем вимог податкового законодавства податковий орган пов'язує виключно з недоліками, які на його думку, мають місце в діяльності підприємства-контрагента.

Колегія суддів зазначає, що обмеження права сумлінного платника податку на формування податкового кредиту у зв'язку з порушенням його контрагентами порядку обліку та звітування по податкам суперечать практиці Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказаний вище договір був складений з метою його реального виконання, позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновок акту перевірки від 26.11.2014 року №4709/18-19-17-01-17//233 є неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року №/65124 підлягає скасуванню.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 818/100/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.