Справа № 826/675/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2015 року № 826/675/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київського міського голови

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування розпорядження Київського міського

голови № 532 від 26 грудня 2014 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського голови (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача, ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування розпорядження Київського міського голови № 532 від 26.12.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його неправомірно звільнено у період тимчасової непрацездатності з посади генерального директора комунального підприємства «Житній ринок» у зв'язку з поновленням на роботі працівника ОСОБА_2, який ніби - то раніше виконував цю роботу, оскільки він займав посаду директора з 1985 року, та рішенням суду його було поновлено на посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, суду надав письмові заперечення та додаткові письмові пояснення щодо позову, просив у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття третьої особи у судове засідання, в судовому засіданні 15.04.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 20.12.1985 обіймав посаду директора комунального підприємства «Житній ринок», що підтверджено наказом управління ринками м. Києва Головного управління торгівлі Київського виконкому від 20.12.1985 № 109-к.

Розпорядження Київського міського голови № 878 «Про звільнення директора комунального підприємства «Житній ринок» від 28.10.2010, ОСОБА_1 звільнено з посади директора за пунктом 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2013 у справі № 761/13567/13-ц (№ 2/761/5682/2013) задоволено частково позов ОСОБА_1 до Київського міського голови в особі заступника секретаря Київської міської ради Гереги Галини Федорівни, комунального підприємства «Житній ринок», треті особи: управління торгівлі та побуту Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Київської міської державної адміністрації, Генеральний директор комунального підприємства «Житній ринок» Цеханський Ігор Ернстович, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» з 28.12.2010.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27.11.2013 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Розпорядженням Київського міського голови № 531 «Про поновлення ОСОБА_1.» від 26.12.2014 поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» з 28.12.2010; зазначено вважати ОСОБА_1 призначеним на посаду генерального директора комунального підприємства «Житній ринок» з 09.02.2012 у зв'язку з затвердженням змін до Статуту комунального підприємства «Житній ринок» розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2012 № 211; ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків генерального директора комунального підприємства «Житній ринок» з 12.01.2015.

Вказане розпорядження реалізоване наказом т.в.о комунального підприємства «Житній ринок» ОСОБА_5 № 195-к «Про поновлення ОСОБА_1» від 29.12.2014.

Розпорядженням Київського міського голови № 532 «Про поновлення ОСОБА_2.» від 26.12.2014:

1. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» з 27.12.2011;

2. Зазначено вважати ОСОБА_2 призначеним на посаду генерального директора комунального підприємства «Житній ринок» з 09.02.2012 у зв'язку з затвердженням змін до Статуту комунального підприємства «Житній ринок» розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2012 № 211;

3. Звільнено ОСОБА_1, генерального директора комунального підприємства «Житній ринок», з займаної посади 12.01.2015 у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (пункт 6 статті 40 КЗпП України).

4. ОСОБА_2 приступити до виконання обов'язків генерального директора комунального підприємства «Житній ринок» з 12.01.2015.

Позивач, вважаючи зазначене розпорядження відповідача протиправним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначену норму кореспондує частина третя статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 N 280/97-ВР (далі по тексту - Закон N 280/97-ВР.

Пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону N 280/97-ВР визначено, що, зокрема, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про правцю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.08.3012 у цивільній справі № 2607/295/2012 (№ 758/16193/13-ц) за позовом ОСОБА_2 до Київського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Галини Федорівни, комунального підприємства «Житній ринок», треті особи: головне управління внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення Київської міської державної адміністрації, генеральний директор комунального підприємства «Житній ринок» Цеханський Ігор Ернстович, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, стягнення коштів за період тимчасової непрацездатності, відшкодування моральної шкоди, позов задоволений частково, а саме: стягнуто з комунального підприємства «Житній ринок» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 75 195,71 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31.10.2013, зокрема, рішення Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2012 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволений, зокрема, поновлено ОСОБА_2 на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» з 27.12.2011.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 займав посаду директора комунального підприємства «Житній ринок» з 20.12.1985, його було звільнено 28.12.2010 та судове рішення, яким його поновлено на посаді з 28.12.2010, набрало законної сили 27.11.2013, тоді як ОСОБА_2 призначений на посаду директора на наступний день після звільнення позивача - 29.12.2010, його було звільнено 27.12.2011, рішення про поновлення його на посаді з 29.12.2010 набрало законної сили 31.10.2013.

Слід зазначити, що суд не вирішує правомірність поновлення на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» ОСОБА_2, оскільки це не є предметом даного позову.

Нормами частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, наявне судове рішення по цивільній справі, що набрало законної сили, яким встановлено, що звільнення ОСОБА_1 було визнано незаконним та поновлено останнього на посаді з 28.12.2010.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Норми статті 235 Кодексу законів про працю України є нормами прямої дії, які зобов'язують орган, що розглядає трудовий спір, поновити незаконно звільненого працівника саме на попередню роботу, без урахування можливого призначення на посаду іншої особи.

Аналіз вказаного дозволяє суду зробити висновок, що стаж позивача на посаді директора комунального підприємства «Житній ринок» рахується безперервно з 20.12.1985 по 12.01.2015, тобто до моменту останнього звільнення, що не спростовано у судовому засіданні.

Натомість ОСОБА_2 було призначено на посаду директора комунального підприємства «Житній ринок» 29.12.2010, тобто наступного дня після звільнення з посади позивача, яке у подальшому було визнано судом незаконним та поновлено позивача на посаді з 28.10.2010.

Тобто, саме позивач є особою, яка раніше виконувала роботу на посаді директора «Житнього ринку», у зв'язку з чим висновки відповідача стосовно ОСОБА_2 є декларативними та не дають підстав для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за пунктом 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про правцю України.

Втім суд не погоджується з доводами позивача про неправомірне його поновлення та звільнення саме з посади генерального директора комунального підприємства «Житній ринок», оскільки до звільнення 28.10.2010 він обіймав посаду директора підприємства, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 211 «Про затвердження змін до статутів комунальних підприємств «Бессарабський ринок», «Володимирський ринок», «Житній ринок» від 09.02.2015, у зв'язку з чим посада керівника комунального підприємства «Житній ринок» змінена, а саме: з посади «директора» на посаду «генерального директора».

Оскільки ОСОБА_1 звільнено 28.10.2010 з посади керівника підприємства, а згідно Статуту станом на момент його поновлення, керівником підприємства є генеральний директор, то у даних правовідносинах вказані керівні посади є ідентичними, а доводи позивача - необґрунтованими.

Також, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другої статті 40 Кодексу законів про правцю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно зі звільненням працівника у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Суду не надано доказів, що відповідачем при звільненні позивача було запропонував йому будь-яких вакантних посад, які останній міг обійняти, а також доказів відсутності вакантних посад на підприємстві, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про порушення процедури звільнення позивача.

Також, як вбачається з пункту 3 оскаржуваного розпорядження № 532 «Про поновлення ОСОБА_2.» від 26.12.2014 позивача звільнено з займаної посади з 12.01.2015.

Разом з тим, згідно листка непрацездатності серія АГЛ № 064217, виданого 12.01.2015 лікарем амбулаторії № 4 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району міста Києва ОСОБА_6, позивач з 12.01.2015 по 20.01.2015 перебував на лікарняному.

У своїх письмових запереченнях відповідач наполягав на правомірності звільнення ОСОБА_1 саме з 12.01.2015 з підстав звернення останнього до лікаря після закінчення робочого часу, посилаючись на довідку - відповідь № 554 від 01.04.2015 за підписом директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району міста Києва, з якої вбачається, що згідно затвердженого графіку, лікар загальної практики сімейний лікар амбулаторії № 4 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району міста Києва Рябіхіна Юлія Михайлівна 12.01.2015 працювала з 17:00 до 20:00 годин.

За змістом частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, законодавством встановлено заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При чому, діюче законодавство України про працю не пов'язує звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника, листок непрацездатності якого відкритий в день звільнення, з часом доби відкриття листка непрацездатності..

Так, у відповідності до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

В силу частин 1-2 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України суд не вважає вказану довідку належним доказом правомірності звільнення позивача у період непрацездатності. Інших доказів суду не надано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивача було неправомірно звільнено з посади, а отже пункт 3 розпорядження № 532 «Про поновлення ОСОБА_2.» від 26.12.2014 стосовно позивача винесено Київським міським головою не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законодавством України.

Разом з тим, вимогою позову ОСОБА_1 є визнання протиправним та скасування всього розпорядження Київського міського голови № 532 «Про поновлення ОСОБА_2.» від 26.12.2014.

Як зазначалося раніше, при розгляді даної справи судом не з'ясовувалося питання правомірності поновлення на посаді директора (генерального директора) комунального підприємства «Житній ринок» ОСОБА_2 (пункти 1-2, 4 оскаржуваного розпорядження). Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки спірне розпорядження стосується також прав та інтересів іншої особи.

Отже, достатнім для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та відновлення його порушеного права є визнання протиправним та скасування пункту 3 оскаржуваного розпорядження.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 розпорядження Київського міського голови № 532 «Про поновлення ОСОБА_2.» від 26 грудня 2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук