Справа № 826/3714/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 травня 2015 року № 826/3714/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ»
до Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та скасування розпорядження від 03 лютого 2015 року № 46-р/л, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» (далі - ТОВ «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ», позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 03 лютого 2015 року № 46-р/л «Про виключення місць зберігання» в частині, що стосується позивача.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначає, що чинним законом передбачений вичерпний перелік для виключення місць зберігання з Єдиного реєстру.

Відтак, позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного розпорядження, з огляду на відсутність у переліку для виключення місць зберігання з Єдиного реєстру такої підстави як проведення антитерористичної операції.

А тому, на думку позивача, вказане розпорядження в частині, що стосується ТОВ «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ», є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що при винесенні оскаржуваного розпорядження він діяв у межах та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Державної фіскальної служби України від 03 лютого 2015 року № 46-р/л виключено місця зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів з Єдиного державного реєстру місць зберігання згідно з додатками.

Зокрема, додаток 2 до розпорядження містить місця зберігання ТОВ «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» № 1 (номер бланку 226089) та № 0 (номер бланку 226082).

Незгода з рішенням відповідача у вказаній частині обумовила позивача звернутися до адміністративного суду з позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ», виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Дія вказаного Закону не поширюється на роздрібну торгівлю винами столовими, виробництво і торгівлю пивом, крім випадків, передбачених цим Законом, а також на виробництво вин виноградних і плодово-ягідних, наливок і настоянок, виготовлених громадянами в домашніх умовах для власного споживання.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР визначено, що місце зберігання - це місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 07.02.2002 № 3032-III наказом Державної податкової адміністрації України 28.05.2002 № 251, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 за № 670/6958 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

До Єдиного реєстру вносяться:

- відомості про заявника - ідентифікаційний код (номер), найменування (прізвище, ім'я, по батькові), місцезнаходження або місце проживання (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), серія та номер ліцензії, виданої заявнику на відповідний вид діяльності;

- відомості про місце зберігання - місцезнаходження (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), площа місця зберігання (місткість місця зберігання спирту), вид продукції, що зберігається;

- дата включення місця зберігання до Єдиного реєстру;

- серія, номер та дата видачі довідки про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру;

- підстави та дата виключення місця зберігання з Єдиного реєстру.

Виробництво спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового (далі - спирт) та алкогольних напоїв здійснюється за наявності внесених до Єдиного реєстру місць зберігання спирту (пункт 1.3 Порядку).

Як передбачено пунктом 1.4 Порядку, у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у порядку, установленому чинним законодавством.

Процедура виключення місць зберігання з Єдиного реєстру передбачена розділом 4 Порядку.

Так, згідно із пунктом 4.1 Порядку, виключення місця зберігання з Єдиного реєстру здійснюється органом державної податкової служби, який його вносив, на підставі письмової заяви суб'єкта підприємницької діяльності, що був заявником такого місця зберігання, або у разі анулювання ліцензії, виданої такому суб'єкту підприємницької діяльності відповідно до Закону № 481/95-ВР, шляхом прийняття відповідного письмового розпорядження не раніше ніж через 10 робочих днів з моменту виникнення цих підстав.

Протягом трьох робочих днів з моменту прийняття розпорядження про виключення місця зберігання з Єдиного реєстру орган державної податкової служби видає суб'єкту підприємницької діяльності засвідчену копію письмового розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює зберігання оптових партій алкогольних напоїв у відповідних місцях зберігання за адресами: м. Донецьк, вул. Ревякіна, буд. 24-Г (площа 400 кв.м.) та м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 109-Д (площа 633 кв.м.).

Зазначені місця зберігання внесені до Єдиного реєстру місць зберігання спирту.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення відповідач посилався на лист секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 19 січня 2015 року № 125/66-6-2-3.

Як встановлено з копії зазначеного листа від відповідача вимагалося невідкладно вжити заходів для недопущення несанкціонованого переміщення підакцизних товарів з/на тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області, а про результати проведеної роботи Голову ДФС України Білоуса І.О. було зобов'язано доповісти особисто до 20.01.2015 року.

Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем на виконання зазначеного запиту від 19 січня 2015 року за № 125/66-6-2-3 було надано аналітичну довідку щодо недопущення несанкціонованого переміщення підакцизних товарів з/на тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей та фабули кримінальних правопорушень, пов'язаних із незаконним переміщенням товарів з/на тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області.

З дослідженого змісту вказаних вище письмових доказів судом встановлено, що оскаржуване розпорядження в частині не стосується ні зазначеного листа, ні матеріалів які б свідчили про його виконання, а вказане рішення суб'єкта владних повноважень прийнято лише 03 лютого 2015 року.

Як вбачається зі змісту вказаного розпорядження, підставою для його прийняття стало проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, неможливість здійснення органами виконавчої влади визначених чинним законодавством повноважень у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, з метою недопущення несанкціонованого переміщення підакцизної продукції неналежної якості, що загрожує державній безпеці та нанесенню шкоди здоров'ю населення України.

Проте, суд констатує, що чинне законодавство не містить таких підстав для виключення місць зберігання з Єдиного реєстру, як проведення антитерористичної операції та неможливість здійснення органами виконавчої влади визначених чинним законодавством повноважень.

При цьому, під час розгляду справи судом не встановлено факту анулювання ліцензії, виданої позивачу, чи звернення останнього з заявою про виключення його місць зберігання з Єдиного реєстру місць зберігання спирту.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що позивача було безпідставно виключено з Єдиного реєстру місця зберігання позивача за адресами: м. Донецьк, вул. Ревякіна, буд. 24-Г (площа 400 кв.м.) та м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 109-Д (площа 633 кв.м.) розпорядженням від 03 лютого 2015 року № 46-р/л.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що розпорядження Державної фіскальної служби України від 03 лютого 2015 року № 46-р/л «Про виключення місць зберігання» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» не ґрунтується на нормах чинного законодавства, у зв'язку із чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачами не надано достатніх доказів в обґрунтування правомірності прийнятих ними рішень, а тому суб'єктом владних повноважень не доведено своєї правоти.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати розпорядження Державної фіскальної служби України від 03 лютого 2015 року № 46-р/л «Про виключення місць зберігання» в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ».

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 78,03 грн. (сімдесят вісім гривень 08 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко
Судді: І.О. Іщук
В.П. Шулежко