Справа № 357/4449/15-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №357/4449/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Л.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.12.2014 року №216, закриття справи про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.12.2014 року №216, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року на підставі статті 202 КАС України та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи, повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на податковому обліку в Білоцерківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області на загальній системі оподаткування.

Посадовою особою відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово - господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року; за наслідками перевірки складено акт від 24.11.2014 року №3616/17-3//152.

Актом перевірки встановлено порушення, зокрема, пункту 2 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 107448,08 грн, в тому числі за 2012 рік - 35778,66 грн; 2013 рік - 71669,42 грн. (а.с. 10 - 26).

24.11.2014 року відповідачем сформовано вимогу від 24.11.2014 року №Ф-47/НОМЕР_1 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 107448,08 грн, яку позивач отримав 26 листопада 2014 року (27 - 29).

Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач оскаржив її в адміністративному порядку шляхом направлення 05 грудня 2014 року на адресу Головного управління ДФС у Київській області відповідної скарги (а.с. 30 - 34), про що того ж дня також повідомив відповідача (а.с. 35).

16 грудня 2014 року позивач отримав повідомлення від 10 грудня 2014 року №11459/805/17-3, яким його запрошено на 12 годину 00 хвилин 16 грудня 2014 року до Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області для ознайомлення та підписання протоколу про адміністративні правопорушення в порядку (а.с. 37 - 39).

16 грудня 2014 року посадовою особою відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення №216, яким встановлено порушення нарахування єдиного соціального внеску, що викладено в акті перевірки від 24.11.2014 року №3616/17-3//152 (а.с. 76).

Також 16 грудня 2014 року посадовими особами відповідача складено акт про відмову від підпису протоколів про адміністративне правопорушення від 16.12.2014 року №215 та №216 у зв'язку із неявкою позивача, який направлено на його адресу. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, акт від 16.12.2014 року №216 позивач не отримав (а.с. 81 - 83).

25 грудня 2014 року посадовою особою відповідача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №216, якою за порушення частини першої статті 1651 КпАП притягнено позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 340,00 грн (а.с. 77).

Також 25 грудня 2014 року посадовими особами відповідача складено акт про неявку для розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення та неотримання постанови про накладення адміністративного стягнення, який разом з постановою направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення (84, 85).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 1651 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2014 року №216 позивачем порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, при цьому, будь - яких доказів на підтвердження правомірного нарахування єдиного внесу позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з боку позивача є вина у скоєні правопорушення, що передбачене статтею 1651 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на неузгодженість недоїмки зі сплати єдиного внеску як на обставину, що свідчить про відсутність умисної дії та складу адміністративного правопорушення, оскільки незгода з розрахунком суми недоїмки та узгодження її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку не пов'язано зі складом правопорушення порядку нарахування єдиного внеску.

Щодо посилання позивача на порушення строків накладення адміністративного стягнення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 38 КпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

При перевірці додержання органом (посадовою особою) встановленого статтею 38 КпАП України двомісячного строку застосування адміністративного стягнення судам слід мати на увазі, що при правопорушеннях, які тривають, зазначений строк обчислюється з дня виявлення правопорушення. В теорії адміністративного права розрізняють продовжувані і триваючі адміністративні правопорушення наступним чином. Так, продовжуваним адміністративним проступком називають ряд ідентичних проступків, які вчиняються неодноразово з однаковою метою, формою вини, тими ж суб'єктами, засобами дії і які складають у сукупності єдине правопорушення. Проте триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності.

Тому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що правопорушення вчиненні позивачем є триваючими (продовжуваними), відповідно, відповідачем не порушено строку накладення адміністративного стягнення, оскільки правопорушення виявлено 24.11.2014 року, а стягнення накладено 25.12.2014 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки згідно абзацу 3 частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень. Тому, адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 29.05.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.