Справа № 492/1408/14-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 492/1408/14-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Гусєва Н.Д.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О. Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права спільної часткової власності, зобов'язання здійснити державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Арцизького районного суду Одеської області з адміністративним позовом до реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни, третя особа ОСОБА_3, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни № 12691490 від 25 квітня 2014 року про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, площею 0,05 га., розташованої по АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни №12689084 від 25 квітня 2014 року про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0.1275 га., для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1;

- зобов'язати реєстраційну службу Арцизького районного управління юстиції в Одеській області здійснити державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на цілу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна) ділянки, площею 0,05 га, розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1);

- зобов'язати реєстраційну службу Арцизького районного управління юстиції в Одеській області здійснити державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на цілу земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1275 га., розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2).

Постановою від 02 вересня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Арцизький районний суд Одеської області задовольнив адміністративний позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду реєстраційна служба Арцизького районного управління юстиції в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки державна реєстрація спільної часткової власності відбулась за заявою позивача про реєстрацію права спільної часткової власності, яка була подана представником позивача ОСОБА_4, що відповідає приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Платановою КМУ № 686 від 17 жовтня 2013 року.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10) є власником 1/2 частини житлового будинку НОМЕР_4, розташованого по АДРЕСА_1.

На підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01311, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, на праві спільної приватної власності, належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування згаданого вище жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1000 га (а.с. 17 - 18).

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_3, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01312, є співвласниками земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0,2550 га, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 19 - 20).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до заяв від 18 лютого 2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Арцизького нотаріального округу Одеської області Міцул О.А., ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за домовленістю між собою, здійснили поділ, належних їм на праві спільної сумісної власності, земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га на дві земельні ділянки, площею 0,0500 га. кожна, з присвоєнням кожній з них самостійного кадастрового номеру та окремої адреси, згідно схеми розподілу; та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2550 га., на дві земельні ділянки, площею 0,1275 га, кожна, з присвоєнням кожній з них самостійного кадастрового номеру та окремої адреси, згідно схеми розподілу (а.с. 21 - 22).

Рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 33 від 24 лютого 2014 року вищезазначеному домоволодінню та земельним ділянкам, належним ОСОБА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_1; за домоволодінням та земельними ділянками, належними ОСОБА_3 залишено адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що власники земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3, маючи намір кожний стати власником цілої (окремої) присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у спосіб, що не заборонений Законом, здійснили поділ раніше належних їм на праві спільної сумісної власності двох земельних ділянок (присадибної та для ведення особистого селянського господарства) на чотири окремі земельні ділянки, кожній з яких присвоєно окремі кадастрові номери (а.с. 24 - 35), внаслідок чого припинилося право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на згадані вище земельні ділянки та вони стали володіти окремими земельними ділянками кожний.

Відповідно до Свідоцтва про право власності за індексним номером 20989626 від 25 квітня 2014 року, яке видане державним реєстратором реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області Бєзгіною О.В., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером НОМЕР_6 від 25 квітня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстроване право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36 - 37).

Відповідно до Свідоцтва про право власності за індексним номером 20985961 від 25 квітня 2014 року, яке видане державним реєстратором реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області Бєзгіною О.В., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером НОМЕР_7 від 25 квітня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстроване право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1275 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38 - 39).

Посилаючись на приписи ст. 2, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, з урахування встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний реєстратор отримавши від позивача документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені згаданим Порядком для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, не вправі перевіряти будь-яким чином законність вчинення правочину між власниками та з цього приводу надавати свої висновки або вимагати будь-які додаткові документи для реєстрації права власності, крім передбачених Законом, а має прийняти рішення про реєстрацію права або про відмову в його реєстрації.

Проте державний реєстратор під час розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію його права на земельні ділянки і документів, що додаються до неї, встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, прийняв рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1, але всупереч вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, зареєстрував право власності на 1/2 земельних ділянок з окремими кадастровими номерами, оскільки разом із іншими необхідними документами державному реєстратору було надано витяги з земельного кадастру з яких чітко вбачається, що земельним ділянкам, розташованим по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства було після державної реєстрації їх у Державному земельному кадастрі присвоєно чотири окремі кадастрові номери (земельним ділянкам ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відповідно). При цьому, як наслідок, відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_5, які належали ОСОБА_1 та ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності на підставі державних актів, виключені з Державного земельного кадастру, внаслідок чого після прийняття державним реєстратором оскаржених рішень до Державного реєстру прав фактично внесені відомості про ОСОБА_1 як власника 1/2 частки земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, у зв'язку з чим відомості про власника, яким є ОСОБА_1, інших 1/2 частин зазначених земельних ділянок до Державного реєстру не внесені, чим було порушено право позивача, гарантоване нормами національного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч встановленим вимогам законодавства, яке регулює реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також гарантій на вільне здійснення права власності, державним реєстратором не було зареєстроване право власності ОСОБА_1 на цілі земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, дії відповідача не відповідають таким критеріям правомірності, як законність, обґрунтованість, добросовісність та розсудливість.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Предметом спору є правомірність рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни № 12691490 від 25 квітня 2014 року про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, площею 0,05 га., розташованої по АДРЕСА_1; та № 12691490 від 25 квітня 2014 року про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, площею 0,05 га., розташованої по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на землю, як право власності на нерухоме майно, підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин - 24 квітня 2014 року, відповідно до яких (ст. 16 Закону та пункти 8-13 Порядку) для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлені наказом Міністерства юстиції України № 1841/5 від 14 грудня 2012 року «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2012 року за № 2114/22426.

При цьому, як Закон (п. 3 ч. 1 ст. 24) так і Порядок (п. 28), визначають підставу для відмови у державній реєстрації у разі, зокрема, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулась неналежна особа.

Таки чином, державна реєстрації прав на нерухоме майно здійснюється не інакше як за заявою належної особи, з доданням до заяви передбаченого законом пакету документів.

На виконання вимог ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року про витребування доказів, апелянт надав належним чином засвідчені копії реєстраційних справ за заявами ОСОБА_4, уповноваженого представника ОСОБА_1, про реєстрацію права власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, із кадастровими номерами № НОМЕР_1 (а.с. 92-137), № НОМЕР_2 (а.с. 138-175).

При цьому, між сторонами відсутній спір щодо належності доданих до заяви документів та щодо наявності у позивача самого права на зазначені земельній ділянки, що підтверджено матеріалами справи та правильно встановлено судом першої інстанції.

Проте дослідивши зміст самих заяв, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4, уповноваженим представником ОСОБА_1, у заявах зазначено про реєстрацію (виникнення) приватної спільної часткової власності (а.с 94, 140).

Оскільки державний реєстратор здійснив реєстрацію на підставі поданих документів та відповідно до інформації зазначеної у заявах, заповнених уповноваженим представником позивача, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій державного реєстратора щодо прийняття рішень № 12691490 та № 12691490 від 25 квітня 2014 року про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, площею 0,05 га., розташованої по АДРЕСА_1 та відповідно про державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, площею 0,05 га., розташованої по АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову, внаслідок прийняття державним реєстратором оскаржених рішень не інакше, як на підставі заяв, поданих уповноваженою особою .

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права внаслідок неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області задовольнити.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області Бєзгіної Олесі Василівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права спільної часткової власності, зобов'язання здійснити державну реєстрацію права власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Л.П.Шеметенко