Справа № 454/349/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Справа № 876/2443/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області про стягнення та перерахунок соціальних виплат, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області (далі - УПФУ у Сокальському районі Львівської області) встановити до її пенсії з 28.07.2014 р. підвищення, як реабілітованому громадянину у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 12.02.2015 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ у Сокальському районі Львівської області. Апеляційну скаргу мотивує тим, що згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 % мінімальної пенсії за віком, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - на 25 % мінімальної пенсії за віком. Згідно підпункту "г" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 р. «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету», розрахунок підвищення громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членів їх сімей, яких було примусово переселено, здійснювався виходячи із суми 19,91 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 р. громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 43,52 грн. Тому просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у Сокальському районі Львівської області та отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», як особа, що є членом сім'ї репресованої і згодом реабілітованої і яку було примусово переселено.

Відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Отже, підвищення до пенсії в розмірі 43,52 грн., яке щомісячно виплачується відповідачем позивачу, як члену сім'ї репресованої і згодом реабілітованої особи і яку було примусово переселено, виплачується у розмірі меншому, ніж передбачено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції вважає, що при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу, як особі, що є членом сім'ї політично репресованого і реабілітованого і яку було примусово переселено, застосуванню підлягає п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 15.05.1992 р., з наступними змінами і доповненнями, а не постанова Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 р. "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи відповідача про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тому не може застосовуватись для інших розрахунків (доплат, підвищень, дотацій, надбавок) є безпідставними, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення розміру пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, оскільки відповідач без законних підстав не здійснив виплату належної соціальної виплати, чим порушив законні права позивача, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача та зобов'язав відповідача усунути порушення прав позивача шляхом проведення нарахування та виплати щомісячного підвищення до пенсії, як реабілітованому громадянину в розмірі, передбаченому п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 24.06.2014 р.

Колегія суддів також звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не може бути причиною невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року по справі №454/349/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П.Нос