Справа № 564/2502/14-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Грипіч Л.А.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"28" травня 2015 р. Справа № 564/2502/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі Волянській О.В. ,

за участю сторін:

позивачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника позивачів: ОСОБА_6

представника третьої особи: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від "29" квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 до Костопільська міська рада Рівненської області третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасування рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2014 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, звернулися до суду з адміністративним позовом до Костопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Костопільської міської ради №267 від 17 лютого 2004 року в частині надання згоди ОСОБА_9 на вибір місця розташування, виготовлення технічної документації та проекту відводу на земельну ділянку по АДРЕСА_3 пл.0,05 га для будівництва офісу та житлових кімнат в оренду; визнання протиправним та скасувати рішення Костопільської міської ради №378 від 22 грудня 2004 року в частині передачі в орендне користування ОСОБА_9 земельної ділянки по АДРЕСА_3 пл.0,05 га для будівництва офісу та житлових кімнат - в оренду строк на 5років; визнання протиправним та скасувати рішення Костопільської міської ради №826 від 11 лютого 2010 року в частині затвердження містобудівного обґрунтування ОСОБА_9 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 пл.0,0834 га для розташування відкритої автостоянки легкових автомобілів; визнання протиправним та скасувати рішення Костопільської міської ради №379 від 15 квітня 2010 року про надання дозволу ОСОБА_9 на виготовлення містобудівного обґрунтування на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_3.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2015 року провадження в адміністративній справі закрито з тих мотивів, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вищевказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позов, позивачі зазначили, що при наданні земельної ділянки в оренду та винесенні спірних рішень міська рада порушила вимоги статтей 18,19,39,52,118 ЗК України.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2004 року відповідачем (Костопільською міською радою) було прийнято спірне рішення №267 "Про надання згоди ОСОБА_9 на вибір місця розташування, виготовлення технічної документації та проекту відводу на земельну ділянку по АДРЕСА_3 пл.0,05 га для будівництва офісу та житлових кімнат в оренду.

22 грудня 2004 року прийнято рішення №378 "Про передачу в орендне користування ОСОБА_9 земельної ділянки по АДРЕСА_3 пл.0,05 га для будівництва офісу та житлових кімнат - в оренду строк на 5 років.

28 липня 2005 року між ОСОБА_9 і Костопільською МР був укладений договір оренди земельної ділянки 0,050 га по АДРЕСА_3 в м.Костопіль, строком на 5 років.

11 лютого 2010 року Костопільською міською радою прийнято рішення №826 "Про затвердження містобудівного обґрунтування ОСОБА_9 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 пл.0,0834 га для розташування відкритої автостоянки легкових автомобілів.

15 квітня 2010 року прийнято рішення Костопільської міської ради №379 "Про надання дозволу ОСОБА_9 на виготовлення містобудівного обґрунтування на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_3.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Зазначена правова позиція викладена в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року.

Міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міська рада відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються з пунктом «в» статті 5 ЗК України, згідно якого земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Із наведеного вбачається, що при здійсненні повноважень власника землі Костопільська міська рада не є суб'єктом владних повноважень у тому значенні цього терміну, в якому його вжито у пункті 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а є рівноправним суб'єктом відносин, дії якого спрямовано на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

За обставин, коли заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а відповідний орган місцевого самоврядування не виступає в цих відносинах як суб'єкт владних повноважень, його участь в розподіленні між користувачами часток землі не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Таким чином, спірні правовідносини мають приватноправовий характер та підлягають розгляду за правилами цивільного процесу судочинства.

Така ж правова позиція і Верховного суду України висловлена в Постановах від 11 листопада 2014 року під час розгляду справи № 21-493а14 та від 09.12.2014 року у справі №21-308а14, у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Частиною 1 ст.244-2 КАС України визначено, що Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження в даній адміністративній справі з тих мотивів, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від "29" квітня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" травня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_4 ОСОБА_4 АДРЕСА_5 ОСОБА_5 АДРЕСА_1 ОСОБА_8 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Костопільська міська рада Рівненської області вул.1-го Травня,3,м.Костопіль,Рівненська область,35000

4-третій особі: ОСОБА_9 - АДРЕСА_6,