Справа № 164/1722/14а,2а-164/34/14
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 10027/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 17.10.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня.

Позивачка посилалася на те, що вона як дружина померлого інваліда війни ІІ групи має право на отримання разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком згідно з ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, відповідач в 2014 році виплатив таку допомогу в меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством.

Позивачка просила зобов'язати управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області виплатити на її користь разову щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 17.10.2014 року, яка прийнята в порядку скороченого провадження, позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги в розмірі, який не відповідає вимогам ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язано управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати (квітень 2014 року) відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням виплачених сум.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 17.10.2014 року оскаржило управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не з'ясовані всі обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Разова грошова допомога до 5 травня була виплачена позивачці відповідно до чинного законодавства та в розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема згідно постанови КМУ № 102 від 16.04.2014 року «Деякі питання виплати в 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Апелянт просить скасувати постанову Маневицького районного суду Волинської області від 17.10.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого інваліда війни ІІ групи, що підтверджується копіями відповідних посвідчень, постановою 14 військово-лікарської комісії Західного оперативного командування №426 від 9.07.2004 року, довідкою УМВС України у Волинській області №81/2313 від 18.04.2002 року, довідкою УМВС України у Волинській області №3/1-9619 від 13.04.2010 року, повідомленням управління соціального захисту населення Маневицької РДА №Я-116/02-06 від 9.09.2014 року.

У квітні 2014 року позивачці ОСОБА_1 до 5 травня було виплачено 400 грн. разової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 року №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті позивачці щорічної грошової допомоги до 5 травня в 2014 році відповідач, зважаючи на пріоритетність законів над підзаконними правовими актами, повинен був керуватись нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 року №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 15, 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно пп. 4 п. 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Положення пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» станом на час виплати позивачці разової грошової допомоги до 5 травня не вносилося.

Тому, відповідач у 2014 році повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплат грошової допомоги до 5 травня, а саме, ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 9.07.2007 року, якою передбачено, що щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру разової грошової допомоги до 5 травня Кабінету Міністрів України законодавцем не надавалось.

Посилання відповідача, як на правомірність своїх дій, щодо проведення виплати щорічної разової грошової допомоги позивачці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 р. №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються основи соціального захисту, а ст.75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1.11.1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при здійсненні позивачці нарахування або перерахунку допомоги до 5 травня застосуванню підлягають положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік, однак зазначені зміни до Закону були внесені лише 31.07.2014 року (набрали чинності з 3.08.2014 року), тобто після проведених позивачці виплат.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач, провівши ОСОБА_1 виплату щорічної допомоги до 5 травня у 2014 році в розмірі , визначеному постановою Кабінету Міністрів України, діяв неправомірно.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним та всебічним з'ясуванням усіх обставин справи, тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 17.10.2014 року по справі № 164/1722/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський