Справа № 2а-1670/6239/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/9991/96221/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 по справі № 2а-1670/6239/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2011 № /144/12, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 1 430,12 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовити.

При цьому державний податковий орган обґрунтовує касаційну скаргу тим, що позивачем було несвоєчасно сплачено податкові зобов'язання з орендної плати за землю до бюджету, а відтак у разі несвоєчасного надходження відповідних сум на бюджетний рахунок, контролюючий орган у відповідності до положень ст. 126 Податкового кодексу України нараховує штрафні санкції за несвоєчасну сплату таких грошових зобов'язань.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду, враховуючи клопотання про заміну відповідача на правонаступника згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", у відповідності до вимог ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив заміну відповідача у справі - Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області на його правонаступника - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено невиїзну документальну перевірку Товариства з питань своєчасності сплати сум орендної плати, за підсумками якої складено акт від 13.05.2011 № та встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов'язання з орендної плати за землю за період січень-лютий 2009 року.

На підставі вищезазначеного акту Державна податкова інспекція прийняла оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судами обставин, позивачем до Полтавського регіонального управління ВАТ "Родовідбанк" 27.02.2009 (в межах граничного строку сплати) подано платіжне доручення № 1211 на сплату самостійно нарахованих податкових зобов'язань з орендної плати за землю за січень 2009 року у розмірі 7 150,67 грн. Вказане платіжне доручення банківська установа прийняла до виконання, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням з відміткою банку, проте, кошти за вказаним платіжним дорученнями банківською установою своєчасно до бюджету перераховано не було у зв'язку з введенням мараторію на задоволення вимог кредиторів, про що позивач був повідомлений листом (а.с. 18), а Державною податковою інспекцією в обліковій картці позивача зафіксовано виникнення податкового боргу на зазначену вище суму.

В подальшому, сплачені позивачем податкові зобов'язання з орендної плати поточного податкового періоду (лютий 2009 року), були зараховані відповідачем в рахунок погашення відображеного в обліковій картці платника податкового боргу (січень 2009).

Розв'язуючи спір, суди попередніх інстанцій цілком правомірно виходили з того, що сплата позивачем податковий зобов'язань за відповідні податкові періоди та скерування податковим органом цих коштів у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, мали місце до набрання чинності Податковим кодексом України та були врегульовані Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", положеннями якого визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, проте серед яких немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 даного Закону).

Положення п. 22.4 ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" кореспондуються з приписами пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якого днем подачі до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації. Слід зазначити, що саме з поданням платником податків платіжного доручення до банку вказаний Закон пов'язує настання певних правових наслідків.

Згідно з преамбулою Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Так, відповідно до пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16 вказаного Закону нарахування пені на суму податкового боргу закінчується у день прийняття банком, що обслуговує платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. Оскільки момент закінчення нарахування пені визначено датою подачі платіжного документа до банку, є підстави для висновку, що саме з цим моментом, а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету, наведена норма пов'язує погашення (сплату) податкового боргу платником податків.

Відповідно до пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону № 2181-III за порушення строків зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених законодавством, з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, у розмірах, встановлених для відповідного податку, збору (обов'язкового платежу), а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Таким чином, якщо несвоєчасне перерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції чи пеня.

Отже, враховуючи що позивачем своєчасно, в межах встановлених законодавством термінів сплати податкових зобов'язань, направлено платіжне доручення на перерахування коштів до бюджету, яке в свою чергу було прийнято банківськими установами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком попередніх судових інстанцій щодо безпідставності визначення позивачеві штрафу за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з орендної плати за землю, згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, зважаючи на те, що вказані вище законодавчі приписи визначають, що після прийняття банком розрахункового документу про перерахування податків до бюджету податкові зобов'язання вважаються виконаними і покладення на платника податків відповідальності за неперерахування чи несвоєчасне перерахування банком до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) є таким, що не ґрунтується на положеннях законодавства.

Крім того, судами також вірно зазначено, що Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не встановлює права чи обов'язку органу державної податкової служби змінювати зазначені платником податку в платіжних документах призначення платежів, як не встановлюють такого права й інші норми податкового законодавства.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 по справі № 2а-1670/6239/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко