Справа № 826/8431/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2015 року № 826/8431/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві
про зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просить:

1. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на відчуження квартири та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови 88/37 від 05.03.2004 р. відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва.

2. Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 та скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не виконав дії щодо зняття арешту з нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача зазначає, що провести виконавчі дії щодо звільнення майна з-під арешту без матеріалів виконавчого провадження не є можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження були знищенні.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ОСОБА_2 18.07.2014 р. звернувся до приватного нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо оформлення спадщини після смерті своєї матері (свідоцтво про смерть від 20.07.2011 р. серія НОМЕР_1) квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності відповідно до договору купівлі - продажу від 23.03.1998 р., зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності в реєстровій книзі під № 523/32121.

Однак, отримав відмову у зв'язку із тим, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстрованого 27.10.2004 р. дванадцятою Київською державною нотаріальною контрою за № 1415783 на квартиру АДРЕСА_1 був накладений арешт на підставі постанови 88/37 від 05.03.2004 р. відділом Державної виконавчої служби Ленінградського району.

Позивач зазначає, що йому стало відомо, що підставою для накладення арешту була наявність у 2004 р. заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 4501,90 грн., яка підлягала стягненню на користь ЖБК «Гідроприбор».

Позивач зазначає, що заборгованість по сплаті за комунальні послуги по вищевказаній квартирі відсутня.

Враховуючи відсутність заборгованості, 28.11.2014 р. позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту з майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві своїм листом № Д/37 від 12.12.2014 р. повідомив, що виконавче провадження було завершено. Матеріали вищезазначеного виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебувають та у зв'язку із закінченням терміну зберігання архівних виконавчих проваджень, відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. № 2274/5 - документи виконавчого провадження були знищенні.

Зважаючи на викладене вище, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV).

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 п'ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів на жиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_3 на підставі постанови 88/37 від 05.03.2004 р. Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі реєстратором дванадцятої київської державної нотаріальної контори 27.10.2004 р. було накладено обтяження: арешт за № 1415783.

Листом № Д/37 від 21.05.2015 р. Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві повідомив, що перевіркою книг обліку виконавчих документів переданих державному виконавцю за період з 2003 по 2004 року та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, встановлено, що у відділі перебував на виконанні виконавчий лист № 2-350-1 від 13.02.2003, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ЖБК «Гідроприбор» у розмірі 4501,90 грн.

Згідно відмітки у книзі обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю за 2004 р. дане виконавче провадження 27.08.2004 було завершено та виконавчий документ повернуто без виконання ЖБК «Гідроприбор».

Відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 р. № 2274/5 зі змінами, строк зберігання завершених виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів у справах про стягнення боргу, переданих на зберіганні, становить три роки. Вказане виконавче провадження у відділі не перебуває, зняти арешт є неможливим у зв'язку із знищенням останнього.

Судом встановлено, що власником приміщення: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3.

Вказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 23.03.1998 р., зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності в реєстровій книзі під № 523/32121.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1., про що в Книзі реєстрації смертей 20.07.2011 р. зроблено актовий запис № 12853.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2, виданого 13.04.1985 р. про що зроблено запис № 1303.

Згідно довідки ЖБК «Гідроприбор» вих. № 103 від 25.12.2014 р. заборгованість по сплаті комунальних послуг відсутня.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону N 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 р. N 2274/5 визначено основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно до п. 9.9 зазначеного Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як вже зазначалось вище, матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесено оскаржувану постанову - знищено у зв'язку зі спливом три річного строку зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону N 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи неможливість скасування відповідачем оскаржуваної постанови, та те, що позовні вимоги заявлені позивачем, який є спадкоємцем - сином ОСОБА_3, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення, а тому вважає за необхідне зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на відчуження квартири та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови 88/37 від 05.03.2004 р. відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відділу виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 та скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідач не є розпорядником державних реєстрів, тобто не веде та не вносить жодної інформації стосовно обтяжень нерухомого майна.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови 88/37 від 05.03.2004 р. відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в сумі 36,54 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук