Справа № 2а-0770/2604/12
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Справа № 9104/178431/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року у справі позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2012 року № 39/17-2/НОМЕР_1.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням НБУ щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.99 р. № 1-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Податковий кодекс України набув чинності 01.01.2011 року.

Як випливає з вимог п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу України обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість виникає у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом перевищить 300000,00 грн.

Однак перевіряючі врахували обсяг від операцій, здійснення яких відбулось до 01.01.2011 року, тобто до набрання чинності Податкового кодексу України, хоча суми від здійснення операцій до 01.01.2011 року не підлягали оподаткуванню згідно розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України, оскільки він не набув на той момент чинності.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано приписи 4.1.4 пункту 4 ст.4 Податкового кодексу України (презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно - правового акта виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків) за відсутності доказів є підставою для висновку про неправомірність оскарженого рішення контролюючого органу. Також суд першої інстанції при винесені постанови безпідставно не врахував та не застосував приписи п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований Ужгородською районною державною адміністрацією як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в Ужгородській міжрайонній державній податкові інспекції Закарпатської області ДПС. На підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 20 квітня 2012 року № 148/17-2, від 07 травня 2012 року № 174/22 виданого Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на квітень 2012 року, працівниками податкової інспекції проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання норм податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2011 року. В результаті проведеної перевірки виявлено порушення, а саме вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.10 ст. 183, ст. 193, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, про що складено акт перевірки від 11 травня 2012 року № 300/17-2/НОМЕР_1. На підставі вищевказаного акту перевірки Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією винесено податкове повідомлення - рішення від 22 травня 2012 року № 39/17-2/НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 156 001, 50 грн., в тому числі 20026, 30 грн., яке і є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Також судом з'ясовано, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2011 року займався торгівельною діяльністю (роздрібна торгівля алкогольними та іншими напоями), здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідно до звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій за лютий 2010 року - січень 2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у січні 2011 року досяг обсягу виручки по оподатковуваних операціях в розмірі 302939, 00 грн. Позивач за період перевірки не реєструвався добровільно платником податку на додану вартість.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 180.1. ст.180 Податкового Кодексу України зазначено, що для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку. У відповідності до п.180.3 даної статті особи, зазначені у пункті 180.2 цієї статті, мають права, виконують обов'язки та несуть відповідальність, передбачену законом, як платники податку.

Згідно п. 181.1 ст.181 Податкового Кодексу України, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у т.ч. з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. п. 183.1 та 1831.2 ст. 183 Податкового Кодексу України для здійснення реєстрації особи як платника податку на додану вартість особа не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто зазначеного вище обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, повинна подати до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника ПДВ за формою № 1-ПДВ. Відповідно до п. 183.6 цієї статті у разі якщо останній день строку подання заяви припадає на вихідний, святковий або неробочий день, останнім днем строку вважається наступний за вихідним, святковим або неробочим робочий день. Згідно п. 183.10 цієї статті будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Також суд вірно зазначив, що відповідно до п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. Згідно п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.п.49.18.1 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Вірним є висновок суду, що висновки податкового органу стосовно того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог п. 181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, за період з лютого 2010 року по січень 2011 року занижено податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 156001, 50 грн., в тому числі штрафні санкції -20026, 30 грн.

Суд правильно вважав, що не заслуговують на увагу твердження позивача про неправомірність застосування норм Податкового кодексу України до спірних правовідносин, оскільки порушення виявлені в акті перевірки згідно п.181.1 ст.181,п.183.1 ст.183, ч.2 п. 180.1 ст.180, ч. а, б п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу аналогічно прописані в нормах п.п.2.3,1 п.2.3 ст.2, п,п,7,3,1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пункту 113.3 статті 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Отже, податкові органи здійснюють контроль за дотриманням норм законів з питань оподаткування чинними до 01.01.2011, а штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм таких законів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кодексом та іншими законами України, чинними на момент застосування санкцій.

У тому разі, коли податковим законодавством, чинним до 01.01.2011, подія, факт визначались як правопорушення, за вчинення якого застосовувалась юридична відповідальність і в новому законодавчому акті ця сама подія, факт визначаються як правопорушення, за вчинення якого також застосовується юридична відповідальність, то у такому випадку застосовується відповідальність, яка є чинною на момент її застосування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціє, що відповідачем правомірно, за результатами перевірки донараховано платнику податків податкове зобов'язання з ПДВ та відповідно обґрунтовано винесено податкове повідомлення-рішення від 22 травня 2012 року у відповідності до приписів Податкового кодексу України, оскільки як і Законом України «Про податок на додану вартість»так і нормами Податкового кодексу України передбачено однакові критерії відповідно при досягненні яких позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуально права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року по справі № 2а-0770/2604/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин