Справа № 820/2588/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2015 р. № 820/2588/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Луганської обласної державної адміністрації
про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Луганської обласної державної адміністрації (надалі відповідач), в якому просить суд визнати дії (бездіяльність) державного органу відповідача неправомірними в частині невиплати заробітної плати, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 7426,87 грн., стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з компенсації за невикористані дні щорічних відпусток при звільненні в сумі 1772,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що з 03.08.1998р. вона працювала в Антрацитівській РДА Луганської області. В період з 01.04.2009р. по 02.10.2014р. обіймала посаду головного спеціаліста загального відділу апарату РДА. Розпорядженням голови РДА № 74-ос від 02.10.2014р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, ст. ст. 19, 24 Закону України "Про відпустки", ст. 35 Закону України "Про державну службу" та письмової заяви позивача була звільнена. В день звільнення їй була видана трудова книжка, а саме: 02.10.2014р., однак не була виплачена заробітна плата за липень - жовтень 2014р. та компенсація за частково невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за період 2013 -2014рр., згідно довідок, виданих РДА. Таким чином, позивачу не була виплачена належна їй сума при звільненні у розмірі 9535, 01 грн. Позивач стверджує, що не здійснення відповідачем повного розрахунку при її звільненні є грубим порушенням діючого трудового законодавства. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач наполягала, що відповідачем за даним позовом є саме Луганська обласна державна адміністрація, оскільки саме цей державний орган, за судженням позивача, був вищестоящим органом по відношенню до Антрацитівської РДА Луганської області на момент свого існування, його структурним підрозділом. На теперішній час Луганська обласна державна адміністрація переведена на територію, підконтрольну Україні, а Антрацитівська РДА припинила свою державну діяльність, і подальша доля РДА позивачу не відома.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 КАС України, у судове засідання не прибула, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутність. У заяві остання також вказала, що підтримує позов у повному обсязі.

Відповідач - Луганська обласна державна адміністрація, позов не визнав. У письмових запереченнях на позов вказав, що позивач перебувала у трудових відносинах з Антрацитівською РДА Луганської області і очевидним є те, що саме РДА є належним відповідачем у справі. Порушень прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1, у т.ч. права на оплату праці, облдержадміністрація не допускала. Твердження позивача про те, що відповідачем їй видавались довідки за №№ 31 та 34 щодо заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 7426, 87 грн. і 1772, 52 грн. теж не відповідає дійсності. Зазначені у позові довідки облдержадміністрацією не видавались. За таких підстав, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 КАС України, у судове засідання не прибув. У письмових запереченнях на позов просив суд розглядати справу за відсутність представника відповідача.

Оскільки судом добуті докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а визначене ч.1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства в силу імперативних приписів процесуального закону залишається незмінним при вирішенні будь-якого адміністративного спору, то справа підлягає вирішенню на підставі наявних документів.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Пунктом 15 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Оскільки спір у справі виник з приводу проходження позивачем публічної служби в органі місцевого самоврядування, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язати діяти лише підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності регулюються КЗпП України, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами ч.3 ст.24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, працювала в Антрацитівській районній державній адміністрації Луганської області з 03.08.2009р. по 02.10.2014р. В період з 01.04.2009р. по 02.10.2014р. обіймала посаду головного спеціаліста загального відділу апарату Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської області (а.с. 7-11).

Розпорядженням голови Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської області О.В.Тимошенко (а.с.9) від 02.10.2014р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, ст. ст. 19, 24 закону України "Про відпустки", ст. 35 Закону України "Про державну службу" та на підставі особистоїь заяви, ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста загального відділу апарату райдержадміністрації за угодою сторін.

Згідно довідки № 31 від 02.10.2014р., виданої Антрацитівською РДА Луганської області (а.с. 10), за період з липня 2014р. по 02.10.2014р. ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у сумі 9552, 98 грн. Заробітна плата та компенсація за невикористані дні щорічних основних відпусток за відпрацьований час не сплачені у зв'язку з відсутністю фінансування. Податки і внески не перераховувались, заборгованість складає 7762, 49 грн.

Згідно довідки № 34 від 02.10.2014р., виданої Антрацитівською РДА Луганської області (а.с. 11), нарахована компенсація в сумі 1753, 60 грн. за невикористані дні оплачуваних додаткових відпусток не сплачені у зв'язку з відсутністю фінансування. Податки і внески не перераховувались, заборгованість складає 1436, 90 грн.

Отже, зі змісту ст.ст.21 і 24 Кодексу законів про працю України та за матеріалами справи слідує, що у спірних правовідносинах для позивача роботодавцем є саме Антрацитівська районна державна адміністрація Луганської області, позаяк накази про призначення на посаду та переміщення по службі видавались саме згаданим суб'єктом права, переміщення позивача по службі здійснювалось в межах штату даного органу, заробітна плата нараховувалась Антрацитівською районною державною адміністрацією Луганської області, трудових відносин з іншими органами місцевого самоврядування у позивача не виникало.

Доказів наявності відносин правонаступництва між Антрацитівською районною державною адміністрацією Луганської області та Луганською обласною державною адміністрацією матеріали справи не містять, тотожність контрольних функцій, які виконують названі суб'єкти права у галузі місцевого самоврядування, а також отримання Луганською обласною державною адміністрацією товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались за Антрацитівською районною державною адміністрацією Луганської області, згідно з нормами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців", не зумовлює виникнення правонаступництва.

Відтак, Луганська обласна державна адміністрація не може бути визнана роботодавцем для позивача та не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Дослідивши зібрані по справі докази та надавши їм юридичну оцінку за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що в ході судового розгляду не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин з боку Луганської обласної державної адміністрації, а відтак позов слід залишити без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст.7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч.ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Панченко