Справа № 826/4516/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року № 826/4516/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання неправомірними рішень, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Управління державної охорони України (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірним наказ начальника Управління державної охорони України №19-ос від 16.02.2015 року в частині звільнення полковника ОСОБА_1 згідно з пунктом «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»(за станом здоров'я) і зобов'язати Управління державної охорони України змінити підставу звільнення полковника ОСОБА_1 на пункт «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»;

- визнати неправомірним не нарахування і невиплату полковнику ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення з 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. і зобов'язати Управління державної охорони України здійснити нарахування і виплату грошового забезпечення за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що звільнення його відбулось з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки позивача звільнено не у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, а за станом здоров'я, незважаючи на неодноразові рапорти позивача, у яких останній повідомляв про бажання подальшого проходження військової служби. При цьому, зазначав, що йому усупереч приписів чинного законодавства у період з

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності. Так, в обґрунтування своєї правовою позиції зазначав, що пунктом «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» передбачено беззаперечне право звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) війського - лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби, без урахування думки військовослужбовця до такого звільнення. Щодо позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення відповідач звертав увагу суду на те, що фінансово економічна служба не мала підстав для нарахування полковнику ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення під час перебування позивача у розпорядженні до 12.11.2014р. 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. не нараховувались та відповідно не виплачувались суми грошового забезпечення.

09.04.2015р. через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 після звільнення у 2003 році з військової служби у Збройних Силах України 07.06.2010 року був прийнятий на військову службу в Управління державної охорони України (в подальшому - УДО), де проходив її у різних посадах.

Згідно наказу начальника УДО від 22.05.2012 року № 86-ос позивач був призначений заступником директора Департаменту-начальником Служби 1 комендатури Департаменту охорони об'єктів.

Наказом начальника УДО № 43-ос від 12.03.2014 року позивача на підставі пп. «а» п. 48 «Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України», затвердженого Указом Президента України від 19.10.2007 року № 982/2007 було увільнено від посади і виведено у розпорядження начальника УДО.

Згідно свідоцтва про хворобу від 19.08.2014 року № 1928 позивач був визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

29.08.2014 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров'я згідно свідоцтва про хворобу.

22.09.2014 року позивач подав керівнику УДО рапорт про своє бажання продовжити військову службу і відкликав свій рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров'я.

12.11.2014 року наказом начальника УДО № 244-ос позивача було призначено на посаду офіцера з особливих доручень 1 категорії Служби кадрового забезпечення Департаменту роботи з особовим складом УДО.

21.11.2014 року, наказом начальника УДО № 253-ос позивача збуло виведено в розпорядження на підставі пп. «б» п. 48 «Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України» у зв'язку із скороченням цієї посади.

24.11.2014 року зі мною посадовими особами УДО було проведено співбесіду, в ході якої попереджено, що в разі неможливості використання по службі позивач підлягає звільненню згідно з пунктом «г» частини 6 статті 26(у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». За результатами бесіди було складено відповідний лист, копія якого міститься у матеріалах судової справи.

18.12.2014 року позивач повторно подав керівництву УДО рапорт про бажання продовжувати військову службу.

05.02.2015 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п. «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

11 лютого 2015 року з позивачем була проведена повторна бесіда з приводу звільнення з військової служби, в ході якої позивача повідомлено проте, що він підлягає звільненню за п. «б» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я) на підставі свідоцтва про хворобу ВЛК ВМУ СБ України №1928 від 19.08.2014р.

Позивач у листі вказаної співбесіди зазначив про незгоду щодо звільнення за п. «б» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та висловив погодження на звільнення за п. «г» ч. 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

В подальшому з підстав незгоди із правомірністю наказу про звільнення №19-ос від 16.02.2015р. з підстав, визначених п. «б» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Правові підстави звільнення з військової служби визначені положеннями ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, витягу з наказу №19-ос від 16.02.2015р., позивача звільнено з підстав, визначених пунктом «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно до пункту «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що позивач висловлював бажання продовжувати військову службу, згідно рапортів від 22.09.2014р., 18.12.2014р.

Правовий аналіз п. «б» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», свідчить, що звільнення за вказаним пунктом можливий за наявності 2 обов'язкових складових елементів, а саме: - висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час; - не висловлення військовослужбовцем бажання продовжувати військову службу.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача у письмових поясненнях від 14.04.2015р. на пункт «б» частин 6 статті 26 Закону України «Про військову обов'язок і військову службу», згідно якої що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби без урахування побажань військовослужбовців щодо подальшого проходження військової служби, оскільки у як у листі бесіди від 11.02.2015р., так і у оспорюваному наказі №19-ос від 16.02.2015 року, підставою звільнення зазначений саме п. «б» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу.

За таких обставин, зважаючи на зміст наказу №19-ос від 16.02.2015р., в якому підставою для звільнення позивача, відповідачем визначений саме п. «б» ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», суд приходить до висновку проте, що звільнення позивача є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства.

Як встановлено ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для змінити підстави звільнення полковника ОСОБА_1 у наказі №19-ос від 16.02.2015р., на пункт «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірним не нарахування і невиплату полковнику ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення з 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. і зобов'язання Управління державної охорони України здійснити нарахування і виплату грошового забезпечення за цей період, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що порядок проходження військової служби за контрактом особами рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу Управління державної охорони України (далі - Управління) та особливості проходження ними військової служби у воєнний час, визначені приписами Положення «Про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України», затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року № 982/2007 (надалі - Положення).

Пунктом 48 Положення визначено, зарахування військовослужбовців у розпорядження начальника Управління державної охорони України означає проходження ними військової служби не на військових посадах.

Водночас, п. 48 Положення вказує, що за військовослужбовцями Управління, зарахованими у розпорядження начальника Управління державної охорони України, зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Так, виходячи із системного аналізу вказаних імперативних приписів закону, перебування позивача у період з 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. у розпорядженні є не правовою підставою для не нарахування та невиплати грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правильності звільнення позивача та правомірності не нарахування та невиплати грошового забезпечення у період перебування позивача у розпорядженні.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити підстави звільнення полковника ОСОБА_1 у наказі Управління державної охорони України №19-ос від 16.02.2015р. з пункту «б» частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» на пункт «г» частини 6 статті 26 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Визнати неправомірним не нарахування і невиплату полковнику ОСОБА_1 основних і додаткових видів грошового забезпечення з 22.09.2014р. по 11.11.2014 р. і зобов'язати Управління державної охорони України здійснити нарахування і виплату грошового забезпечення за цей період.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур