Справа № 815/7160/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/7160/14

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року та додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування рішення;-

В С Т А Н О В И В:

22.12.2014 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просило скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 09.09.2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Додатковою постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року стягнуто з ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Не погоджуючись вказаними рішеннями Одеського окружного адміністративного суду ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" 06.03.2015 року подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" зазначило, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги той факт, що Міжрегіональне головне управління ДФС - центральний офіс з обслуговування великих платників при розгляді скарги на рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 09.09.2014 року перевищило двадцятиденний строк розгляду скарги. Суд посилався на те, що у випадку конкуренції норм загального і спеціального характеру перевага при тлумаченні і застосуванні повинна надаватись спеціальним нормам. Апелянт не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає, що оскільки з 18.03.2013 року функції щодо адміністрування, контролю та збору єдиного внеску було передано Міністерству доходів і зборів України, а відносини, що виникають між платником податків та контролюючим органом регулюються відповідно Податковим кодексом України, в даному випадку повинні були застосовуватись саме норми Податкового кодексу України, які передбачають, що орган доходів і зборів зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, наступних за днем отримання скарги платника податків.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2015 року та додаткової постанови Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року та прийняття нової, якою задовольнити позовні вимоги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство».

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2014 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів було прийнято рішення № про застосування до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Згідно вказаного рішення до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 21.06.2013 року по 31.12.2013 року було застосовано штрафні санкції у розмірі 187 854, 78 грн. та нараховано пеню у розмірі 352716,41 грн. (а.с. 11).

Після отримання вказаного рішення, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» подало Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального Головного управління Міндоходів зі скаргою № ЮС-1693 від 05.11.2014 року.

09.12.2014 року Центральним офісом з обслуговування великих платників Міжрегіонального Головного управління Міндоходів було прийнято рішення про результати розгляду скарги № 22387/10/28-10-10-4-33, яким скаргу залишено без задоволення, а рішення СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів № від 09.09.2014 року - без змін.

Зазначене рішення було направлено на адресу позивача у той же день, тобто 09.12.2014 року.

В подальшому, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» оскаржило рішення СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів № від 09.09.2014 року до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», зважаючи на наступне:

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464-VІ).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено ч. 8 ст.9 Закону №2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно ч.11 ст.9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.2 ч.11 та ч.10 ст.25 Закону №2464-VІ за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як встановлено в ході розгляду справи, згідно карток особового рахунку за період з 01.10.2013 року по 06.08.2014 року у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» значилась недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за травень 2013 року.

Також було встановлено, та не заперечувалось позивачем, що недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску за травень 2013 року було погашено товариством 31.12.2013 року, тобто з порушенням встановленого законом строку для його сплати, оскільки граничний строк сплати єдиного внеску за травень 2013 року - 20.06.2013 року.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

В свою чергу, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року (далі Інструкція № 455).

П. 7.2 Розділу VII Інструкції № 455 передбачено, що за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

На суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (п. 7.5 Розділу VII).

У відповідності до положень п. 2 ч. 11 та ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також положень Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів і було прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 09.09.2014 року.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною сплатою товариством єдиного внеску відповідачем правомірно було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та пені.

В свою чергу, не погоджуючись з прийнятим СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів рішенням, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» посилалось на те, що податковим органом були порушені строки розгляду скарги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», передбачені п. п. 56.8, 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, що у відповідності до вимог Податкового кодексу України, свідчить про те, що скарга задоволена на користь товариства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості зазначених тверджень позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, скаргу на рішення № від 09.09.2014 року було надіслано позивачем до Центрального офісу з обслуговування великих платників Межрегіонального головного управління Міндоходів 05.11.2014 року, та отримана Міжрегіональним головним управлінням ДФС 11.11.2014 року, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8).

Рішення № 22387/10/28-10-10-4-33 про результати розгляду скарги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» датовано 09.12.2014 року, та в цей же день було направлено на адресу позивача, про що свідчить штамп установи поштового зв'язку на конверті, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 20).

Відповідно до п. 56.8, п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

В свою чергу, згідно абз. 6 п. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Таким чином, зазначені нормативно-правові акти встановлюють різні строки прийняття вмотивованого рішення за наслідками розгляду скарги особи та надіслання його на адресу скаржника.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у випадку конкуренції норм загального і спеціального характеру, застосуванню підлягають саме спеціальні норми. В даному випадку норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є спеціальними, оскільки саме цим Законом визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при прийнятті та надісланні рішення про результати розгляду скарги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», відповідач правомірно керувався положеннями спеціального нормативно-правового акту, а саме, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та не порушив тридцятиденний строк розгляду поданої позивачем скарги, передбачений цим законом.

З огляду на викладене, відсутні законодавчі підстави вважати, що скарга повністю задоволена на користь платника єдиного внеску.

Також необґрунтованими є твердження позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення № від 09.09.2014 року СДПІ з ОВП у м. Одесі повинна була керуватись формою, затвердженою Інструкцією № 21-5 від 27.09.2010 року, оскільки штраф та пеня були нараховані за період з 21.06.2013 року по 31.12.2013 року, а саме, у період дії зазначеної Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване позивачем рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску було прийнято 09.09.2014 року. На час прийняття вказаного рішення чинною була Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року.

Таким чином, орган доходів і зборів при прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені керувався чинною на момент прийняття цього рішення Інструкцією, яка визначала порядок застосування фінансових санкцій (штрафу та пені) відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що відповідає правовим нормам.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією №455 не визначено граничних строків прийняття органом доходів та зборів рішення про застосування штрафних санкцій та/або нарахування пені за несплату єдиного внеску, а тому необґрунтованими є посилання позивача на те, що оскаржене рішення прийнято відповідачем з порушенням строків.

Крім того, відповідно до п.п.7.13 п. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновків, що рішення № від 09.09.2014 року про застосування до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску прийнято СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ Міндоходів правомірно та обґрунтовано, а тому відсутні підстави для його скасування.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та ухвалено постанову від 16.02.2015 року з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В свою чергу, 05.03.2015 року Одеським окружним адміністративним судом було ухвалено додаткову постанову, якою стягнуто з ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач також оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла наступного:

Згідно ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Підставою для прийняття в даному випадку додаткової постанови стало не вирішення судом першої інстанції при ухваленні постанови від 16.02.2015 року питання про судові витрати.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Ч 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

В даному випадку ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» звернулось до суду першої інстанції з позовом майнового характеру, та при його подачі сплатило 10 відсотків розміру ставки судового збору, встановленої ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

В свою чергу, при ухваленні постанови від 16 лютого 2015 року Одеським окружним адміністративним судом питання про судові витрати не вирішено.

Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 168 КАС України було ухвалено додаткову постанову, згідно з якою, у зв'язку з відмовою ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» у задоволенні позовних вимог, з товариства стягнуто залишок суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 - 487,20=4 384, 80) за подачу позову майнового характеру.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що додаткова постанова, якою суд першої інстанції вирішив питання про судові витрати, постановлена у відповідності до норм процесуального права, є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на все вище викладене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції та додаткову постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року та додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв