Справа № 0907/13107/12,2а-344/164/13
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Справа № 876/5816/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про надання дозволу на перереєстрацію автомобіля,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації

в якому просив визнати протиправною відмову у видачі довідки для перереєстрації автомобіля, зобов'язати відповідача надати дозвіл на перереєстрацію автомобіля.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що п.16 та п.41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року, (в редакції, чинній на той момент) було передбачено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку, проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - управлінням виконавчої дирекції.

Головне управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, розглянувши та позитивно вирішивши питання про перереєстрацію даного автомобіля, надало ОСОБА_2 таку довідку для проведення перереєстрації автомобіля, однак в той же день працівник управління зателефонував і попросив повернути довідку для усунення неточностей в ній з обіцянкою повернути її наступного дня. Однак, така довідка в подальшому не була видана, управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА постійно зволікало із своєчасним наданням відповіді з питань переоформлення автомобіля на інваліда ОСОБА_2, що, в свою чергу, відкладало процес такого переоформлення. А 09.06.2008 року у зв'язку з прогресуванням хвороби інвалід ОСОБА_2 раптово помер. Враховуючи, що в сім'ї померлих інвалідів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 член цієї сім'ї ОСОБА_1 також є інвалідом, то у вересні 2010 року він подав документи для перереєстрації вищевказаного транспортного засобу. Оскільки ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 за якою проживали померлі інваліди ОСОБА_3 та ОСОБА_2; є інвалідом III групи, що підтверджується довідкою МСЕК; іншого транспортного засобу не має, а тому автомобіль, яким ОСОБА_3 користувалася менше 10 років, повинен залишитись у користуванні члена її сім'ї - ОСОБА_1 безоплатно відповідно до п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19. 07. 2006 року. 12 листопада 2010 року позивач отримав лист головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА № 138603.06-26/09 від 26.10.2010 року, в якому зазначалось, що рішенням колегії головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 21.10.2010 року йому відмовлено у перереєстрації автомобіля з тих підстав, що не підтверджено факт проживання та реєстрації на час смерті інваліда, довідка МСЕК про групу та причину інвалідності видана тільки 21.07.2010 року.

Апелянт вважає, що суд залишив поза увагою, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які мали триваючий характер у часі і проявилися у зволіканні надання відповіді щодо перереєстрації автомобіля після смерті ОСОБА_3 на члена її сім'ї ОСОБА_2, котрий мав для цього всі підстави, в подальшому вплинуло на рішення колегії головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, яким ОСОБА_1, члену сім'ї померлих інвалідів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, після їх смерті було відмовлено у перереєстрації автомобіля, оскільки не підтверджено факт проживання та реєстрації на час смерті інваліда ОСОБА_3

Також судом залишено поза увагою і той факт, що ОСОБА_1 проживав за місцем реєстрації інвалідів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з ЖЕО № 9 та копією паспорта з відмітками про місце реєстрації.

Крім того апелянт зазначає, що факт інвалідності ОСОБА_1 підтверджується довідкою МСЕК про інвалідність та консультаційним висновком спеціаліста, яким встановлено, що з 26.06.2006 року позивач постійно хворів, з цього часу знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах і дане захворювання стало підставою для встановлення йому групи інвалідності.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що легковий автомобіль VOLKSWAGEN-VW, 2002 року випуску, був визнаний гуманітарною допомогою та наданий громадянину ОСОБА_3 через відповідача 05.05.2006 року. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 мала протипоказання до експлуатації транспортного засобу, право на користування автомобілем було передано членам сім'ї інваліда - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. Автомобіль на себе почав переоформлювати інший інвалід, член сім'ї ОСОБА_3 - ОСОБА_2 Однак, 08.06.2008 року ОСОБА_2 раптово помер та не встиг перереєструвати автомобіль на себе. Позивач будучи членом сім'ї інваліда ОСОБА_3, у вересні 2010 року подав документи для перереєстрації вищевказаного автомобіля і 26 жовтня 2010 року отримав відповідь від відповідача на своє клопотання про перереєстрацію автомобіля, яким відмовлено у перереєстрації автомобіля, оскільки у пакеті документів були відсутні підстави для такої перереєстрації, а саме: факт проживання та реєстрації на час смерті інваліда, довідка МСЕК про групу та причини інвалідності, інвалідність встановлена 21.07.2010 року.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999, (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля (початок 2006 року)), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Зазначений Порядок від 8 вересня 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями».

Також суд вірно зазначив, що на час смерті ОСОБА_3 (березень 2007 року), якому автомобіль був наданий як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин і заявлення вимог про повернення спірного автомобіля, діяв Порядок від 19 липня 2006 року № 999, що набув чинності 9 серпня 2006 року.

Відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями від 19 липня 2006 року № 999, що набув чинності 9 серпня 2006 року, автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому пункту 16 цього Порядку, зокрема, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що він мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда ОСОБА_3 або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті, також суду не надано доказів того, що позивача був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації, а також на час смерті інваліда позивач, сам інвалідом не був, а тому не мав права на забезпечення автомобілем, крім того, відповідно до довідки УДАІ УМВС в області, за позивачем зареєстровано автомобіль ВАЗ-21063, 1991 року випуску, який знято з обліку 28.09.2010 року, тобто на час подання клопотання про перереєстрацію автомобіля VOLKSWAGEN-VW, 2002 року випуску, за позивачем ще було зареєстровано автомобіль ВАЗ-21063, 1991 року випуску.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2013 року по справі № 0907/13107/12- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин