Справа № 826/2270/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2270/15 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

пр-к апелянта Козак В.А.

пр-к позивача Коновал Т.В., Мукомел Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Державне підприємство «Київська офсетна фабрика» звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 23 січня 2015 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, податковим органом проведена позапланова виїзна перевірка ДП «Київська офсетна фабрика» з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ФОРТ-НОКС» за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт перевірки Акт від 24.12.2014 року № 1419/26-54-22-05-10/05450185, яким зафіксовано порушення позивачем вимог п. 44.1 пп. 44.6 ст. 44 п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України у зв'язку з чим позивачем занижено суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду на суму 1088832,00 грн. в тому числі за липень 2014 року на суму 480000,00 грн., за серпень 2014 року на суму 608832,00 грн.

У зв'язку з встановленням відповідачем порушень вимог податкового кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість за період, що перевірявся, відповідач прийшов до висновку, що ДП «Київська офсетна фабрика» занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету на суму 816624,00 грн., що призвело до порушення п. 1 ст. 111 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», п. 1 п. 2 п. 3 «Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 23 січня 2015 року:

- № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 633 248,00 грн. (1088832 грн. - за основним платежем та 544416 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) в сумі 1 020780, 00 грн. (816624 грн. - за основним платежем та 204156 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ФОРТ-НОКС» були реальними та спрямованими на реальне настання відповідних наслідків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися враховуючи наступні обставини справи.

Відповідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування таких за умови, якщо відомості в таких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

Таким чином, для вирішення справи по суті необхідно з'ясувати чи мали господарські операції позивача з його контрагентом реальний характер, та чи відповідали ці операції меті господарської діяльності позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2014 року між Державним підприємством «Київська офсетна фабрика» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРТ-НОКС» (Постачальник) укладений договір поставки № 65/14, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товари зазначені в специфікації.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник повинен передати (поставити) Замовнику товар (товари), якість яких відповідає умовам підприємства виробника на даний вид товару. Ціна договору визначена у розмірі 28 800 000,00 грн., у тому числі ПДВ 4 800 000,00 грн. (п. 3.1 Договору № 65/14).

Згідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення Постачальником рахунку-фактури на оплату товару.

За умовами поставки товару, визначеної розділом V договору постачальник зобов'язується поставляти товар замовнику.

Додатком № 1 до Договору поставки погоджено специфікацію, якою сторонами визначено предмет договору, кількісний склад, ціна за одиницю та сума, а саме напівпрозора плівка гарячого тиснення шириною 37 мм у кількості 600 000 з ціною за однини цю з ПДВ 48,00 грн. (40,00 грн. без ПДВ) на загальну суму 28 800 000,00 грн.

18.04.2014 року Додатковою угодою № 1 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 року у зв'язку зі зміною обсягів поставок та дії Договору поставки, сторони змінили ціну договору збільшивши до 72 000 000,00 грн. у тому числі ПДВ 20%, а саме 12 000 000,00 грн. та продовжено дію договору до 31.12.2015 року. Додатком до Додаткової угоди № 1 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 року визначено найменування товару напівпрозора плівка гарячого тиснення шириною 37 мм кількість - 500 000 у 2014 році у сумі 24 000 000,00 грн. та 1 000 000 у сумі 48 000 000,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 23.01.2015 року до Договору поставки, сторони домовились внести зміни до п. 3.1 Договору та викласти його в новій редакції: «ціна договору становить 71 968 320,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 11 994 720,00 грн. Відповідно сторони погодили специфікацію до Договору у новій редакції.

Факт виконання поставки позивачу за зазначеним зобов'язанням та оплати їх вартості підтверджується документально; господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, містять всі необхідні реквізити.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивач надав первинні господарські документи, а саме: рахунки-фактури на оплату, видаткові накладні, податкові накладні.

В рахунок оплати отриманих товарів на виконання вищезазначеного договору позивач в безготівковій формі здійснив перерахування грошових коштів, що підтверджується банківськими виписками.

Позивачем надано докази наявності складських приміщень, в які доставлявся отриманий за договорами поставки товар, та докази прийняття його на облік відповідальними працівниками, оприбуткування придбаного товару та руху його по складу. Так, надані документи внутрішнього руху отриманого товару є належними доказами, оскільки відповідно до них можливо ідентифікувати отриманий товар ( облікова карточка матеріалів на складі, відомість витрат матеріальних запасів по отримувачам, вимоги на отримання ТМЦ тощо).

Крім того, з матеріалів справи вбачається наявність у позивача необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, складських приміщень і транспортних засобів.

Твердження апелянта щодо відсутності документів необхідних для транспортування (переміщення) товару від ТОВ «ФОРТ-НОКС» до ДП «Київська офсетна фабрика» спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показами свідка.

Так, позивачем надано наказ № 3 ТОВ «ФОРТ-НОКС» про порядок використання автомобіля Ssang Yong Rexton, для доставки продукції покупцям з відповідним оформленням подорожних листів. Також, факт поставки напівпрозорої плівки гарячого тиснення підтверджується наданими подорожними листами № 89 від 07.07.2014 року, № 92 від 11.07.2014 року, № 103 від 01.08.2014 року, № 111 від 08.08.2014 року, № 123 від 21.08.2014 року.

Крім того, допитаний в якості свідка в суді першої інстанції директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТ-НОКС» ОСОБА_6 підтвердив факт укладення договору поставки товару від 25.03.2014 року № 65/14 від його імені з позивачем, а також зазначив про здійснення поставки напівпрозорої плівки гарячого тиснення на власному автомобілі згідно подорожних листів.

Позивачем надано докази використання придбаного товару у подальшій господарській діяльності.

Так, між ДП «Київська офсетна фабрика» та Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України укладено договір на розробку, виготовлення та доставку продукції № 223/13 від 19.12.2013 року, на виконання умов якого підприємство повинно було надавати послуги з виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, що відповідає зареєстрованим видам господарської діяльності позивача. Факт виготовлення та передачі виготовленої продукції потверджується належними доказами.

Отже, факт надання товарів позивачу за зазначеним договорами та оплати їх вартості підтверджується документально; господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.

Доказами господарської операції є первинні документи, які складалися відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідачем не надано доказів того, що суми сплаченого (нарахованого) позивачем податку, у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними або останні оформлені з порушенням вимог закону.

Таким чином, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з метою подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідачем не надано будь-яких доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків, не надано доказів відсутності у контрагента позивача можливостей (технічних, матеріальних, людських ресурсів) на здійснення робот та послуг за укладеним договором.

Також, на час здійснення господарських операцій з позивачем, ТОВ «ФОРТ-НОКС» було правоздатною та дієздатною юридичною особою, створеною та зареєстрованою у відповідності до чинного законодавства України, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців

Доказів того, що позивач знав або міг знати про недостовірність відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо вказаного контрагента суду не дано.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення контрагентом контрагента позивача податкової дисципліни, зафіксовані в акті перевірки, не можуть бути підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів, що підтверджують реальність господарської операції.

Отже, виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість у складі ціни придбаних товарів за податковими накладними, отриманими від контрагента.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці про те, що нарахування відповідачем податкових зобов'язань за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № , а відповідно і штрафних санкцій є протиправним.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) в сумі 1 020780, 00 грн. (816624 грн. - за основним платежем та 204156 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про його протиправність з огляду на наступне.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями» від 23.02.2011 року № 138 передбачено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств (п. 3 Постанови № 138).

Отже, враховуючи, що підприємство визначає самостійно за річний період частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до Державного бюджету України, зазначаючи про це в декларації з податку на прибуток підприємств з відповідним поданням у строк передбачений для вказаної декларації, в даному випадку строк подання декларації з податку на прибуток станом на час проведення перевірки ДП «Київська офсетна фабрика» не настав.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 22.05.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.