Справа № 826/57/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/57/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Вівдиченко Т.Р.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Агрофірма Троянда" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Агрофірма "Троянда" звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 18 грудня 2014 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушено норми матеріального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідачем проведено камеральну перевірку позивача, за результатами якої 02 грудня 2014 року складено акт № 7097/26-56-17-07-31 про результати камеральної перевірки своєчасності погашення узгодженої суми податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - податок, акт перевірки), відповідно до якого, позивачем узгоджені суми податкових зобов'язань сплачено із порушенням граничних термінів.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки, 18 грудня 2014 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення: № , яким позивача, за затримку сплати податкового зобов'язання у розмірі 809,90 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 80,99 грн.; № , яким позивача, за затримку сплати податкового зобов'язання у розмірі 1601,40 грн., зобов'язано сплатити штраф у розмірі 320,28 грн.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про правомірність прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень, з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, абзаців 1, 2 п. 75.1, пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, п. 266.3, п. 266.6, пп. 266.7.4, пп. 266.7.5 п. 266.7, п. 266.10 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Оскаржувані рішення відповідачем прийнято у зв'язку з тим, що, за переконанням відповідача, позивачем порушено граничні терміни сплати узгоджених сум податкових зобов'язань.

На підставі акту перевірки неможливо встановити, у чому саме полягає порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме те, за якими конкретно узгодженими сумами податковими зобов'язаннями (у якому розмірі) та які терміни позивачем порушено.

Відповідачем зазначено, що:

- 31 березня 2014 року позивачем за IV квартал 2013 року сплачено податок у розмірі 5564,81 грн., у той час як сплатити необхідно було не пізніше 30 січня 2014 року;

- 27 червня 2014 року позивачем за І квартал 2014 року сплачено податок у розмірі 13592,57 грн., у той час як сплатити необхідно було не пізніше 30 квітня 2014 року;

- 19 серпня 2014 року позивачем за ІІ квартал 2014 року сплачено податок у розмірі 809,92 грн., у той час як сплатити необхідно було не пізніше 30 липня 2014 року.

Вищевикладені обставини спростовуються платіжними дорученнями:

- від 30 грудня 2013 року № 2750, яким підтверджується факт сплати позивачем податку за IV квартал 2013 року у розмірі 5575,87 грн. саме 30 грудня 2013 року;

- від 31 березня 2014 року № 889, яким підтверджується факт сплати позивачем податку за І квартал 2014 року у розмірі 5564,81 грн. саме 31 березня 2014 року;

- від 27 червня 2014 року № 183, яким підтверджується факт сплати позивачем податку за ІІ квартал 2014 року у розмірі 13592,57 грн. саме 27 червня 2014 року.

За вказаних обставин суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо неправомірності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності прийнятих ним рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено: 02.04.2015 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Л.М. Гром

Т.Р. Вівдиченко

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Вівдиченко Т.Р.