Справа № 808/2146/15
Суддя: Каракуша Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року 14 год. 45 хв. Справа № 808/2146/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Каракуші С.М.

за участю секретаря Рибакової М.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Стародумової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_3) звернулась з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 04.02.2015 щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Позивач вважає дії ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області протиправними, а прийняте рішення таким, що підлягає скасуванню з тих підстав, що в рішенні відповідачем не обґрунтовано з яких саме підстав не застосовано процедуру податкового компромісу. В той же час позивач зазначає, що судове оскарження податкового повідомлення-рішення № від 20.05.2013, щодо якого підприємство просило застосувати процедуру податкового компромісу, ще триває, позивачем було сплачено 5 відсотків від донарахованого основного платежу на виконання пункту 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у зв'язку з чим вважає, що відповідачем рішення прийнято протиправно та всупереч вимогам чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у адміністративному позові, та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити у його задоволені та зазначила, що оскаржуване рішення прийнято з тих підстав, що податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування). Грошове зобов'язання ж позивача з податку на додану вартість, визначене у податковому повідомленні-рішенні № від 20.05.2013 на підставі пункту 184.7 статті 184, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, а тому заява позивача про намір досягнення податкового компромісу не відповідала умовам, визначеним підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та пунктам 2.1, 3.12 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених Наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13. Крім того зазначає, що ФОП ОСОБА_3 звернулась із заявою про намір досягнення податкового компромісу щодо узгодженого податкового зобов'язання, оскільки 28.01.2015 ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/1378/14 винесено рішення про залишення позовної заяви без розгляду. Вважає прийняте рішення правомірним.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 07 по 08 травня 2013 року співробітниками ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя Запорізької області ДПС проведено документальну позапланову перевірку з питання повноти визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 за результатами якої складено Акт № 328/172/НОМЕР_2 від 13.05.2013 (а.с. 39-45).

Перевіркою встановлено порушення пункту 184.7 статті 184, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України та встановлено заниження податкових зобов'язань у сумі 12485 грн.; підпунктів 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР та встановлено завищення податкового кредиту 19834 грн. по придбанню дизельного палива у ТОВ «Енерговосток» (а.с. 46).

За результатами вказаної перевірки ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2013, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 12485 грн. за основним платежем та 3121 грн. 25 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 7).

Вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась із позовом до суду про його скасування.

28.01.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом винесено ухвалу у справі № 808/1378/14 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, якою позовна заява залишена без розгляду (а.с. 33-34).

29.01.2015 позивач звернулась до ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області з заявою про застосування процедури податкового компромісу щодо податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість від 20.05.2013 № та сплачено 5% від донарахованого основного платежу у сумі 624 грн. 25 коп. (а.с. 9-10).

04.02.2015 ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області винесено рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу (а.с. 11).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Підрозділом 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України визначено особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування процедури податкового компромісу.

Згідно пункту 1 вказаного підрозділу встановлено, що податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пунктом 2 підрозділу 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Відповідно до пункту 7 зазначеного підрозділу, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Згідно з пунктом 8, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди (частина 11 підрозділу 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України).

Таким чином, цими нормами чітко встановлено, що для податкових зобов'язань, які визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, та є неузгодженими внаслідок не закінченої процедури судового та/або адміністративного оскарження, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5% від визначеної в ній суми.

Посилання представника відповідача в обґрунтування заперечень на Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу затверджених Наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13 (далі - Методичні рекомендації) суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як визначено пунктом 1.3 розділу 1 Методичних рекомендацій, методичні рекомендації не встановлюють нових норм права, а носять виключно рекомендаційний та роз'яснювальний характер щодо єдиного розуміння процедури застосування податкового компромісу, а отже не можуть застосовуватись всупереч положенням Податкового кодексу України.

Обставини, на які посилається представник відповідача, що податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку з із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), в підрозділі 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України не містяться.

Станом на час звернення позивача до ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області з заявою про застосування податкового компромісу, ухвала у справі № 808/1378/14 про залишення позовної заяви ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.05.2013 без розгляду не набрала законної сили.

Як вбачається із супровідного листа № 808/1378/14/1760/15, зазначена ухвала була направлена сторонам 02.02.2015, а отже податкове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням № від 20.05.2013 є неузгодженим, що також зазначено і в оскаржуваному рішенні відповідача (а.с. 11-12, 36).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем дотримані вимоги щодо застосування процедури податкового компромісу визначені підрозділом 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а відмова відповідача у погодженні застосування процедури податкового компромісу є протиправною та такою, що не відповідає вимогам підрозділу 9-2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушена процедура та порядок застосування податкового компромісу, та Рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу від 04.02.2015 не ґрунтується на положеннях Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присудженню на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с. 3).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу від 04.02.2015.

Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Каракуша