Справа № 810/760/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/760/15 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Скачкової У.Р.,

представника відповідача - Чернявської О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» до Київської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості імпортованих товарів та картки відмови, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Дніпрохим» звернулося у суд із позовом до Київської митниці Міндоходів, у якому просило скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації від 22.09.2014 №125130013/2014/00065, визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 22.09.2014 №125000003/2014/110207/2.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час митного оформлення товару не було надано митному органу достатньо документів для належного підтвердження митної вартості імпортованих товарів. При цьому, місцевий суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Митним кодексом України.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що 01.01.2013 між позивачем, як покупцем, та компанією Sabic Sales Europe B.V., як продавцем, укладено зовнішньоекономічний контракт №SABIC-PV/6213, предметом якого був продаж іноземною компанією позивачу товару: поліетилен, поліпропілен та інші пластики, зазначені в додаткових угодах.

Вказаними договором передбачено, що в додаткових угодах визначається найменування, артикул, асортимент, кількість товарів, ціна товарів за одиницю, загальна вартість замовлених товарів, терміни та умови поставки і оплати товарів, а також інші необхідні умови.

З метою здійснення митного оформлення товару, ввезеного на підставі вищевказаного договору, позивачем 22 вересня 2014 року подавалась митна декларація.

Так, ТОВ «Дніпрохим» заявлено до м/п «Святошин» Київської митниці Міндоходів за митною декларацією товар «полімери етилену у первинних формах: марка LDPE SABIC 2100TN00, не лінійний у гранулах питомою густиною 0,920 - 0,923 г/см3, хімічна модифікація відсутня. Країна виробництва NL (Нідерланди). Торгівельна марка: SABIC. Виробник: SABIC Petrochemicals В. V. (код УКТ ЗЕД ) у кількості 110000 кг. Заявлена вартість однієї тонни товару складає 1273,88 євро.

Разом з митною декларацією позивачем подано митному органу наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 25.02.2014 №110/2012/0001585; міжнародні автомобільні накладні від 17.09.2014, від 19.09.2014; платіжне доручення від 10.09.2014 №327; довідку про транспортно-експедиційні витрати від 22.09.2014; інвойси від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 19.09.2014 №, від 19.09.2014 №; проформу-інвойс від 03.09.2014 №; додаток В, додаткову угоду від 03.09.2014 №9; Додаток С, додаткову угоду від 31.12.2013 №2; договір № SABIC-PM/6213 від 01.01.2013; договір перевезення від 02.07.2014 №020714; лист від виробника стосовно встановлених цін для ТОВ «Дніпрохим» від 15.09.2014; паспорти якості; декларації походження товару від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 19.09.2014 №, від 19.09.2014 №; митні декларації країна відправника від 17.09.2014 MRN14NL17В5, від 17.09.2014 MRN14NL17В6432D2C9DF7, від 17.09.2014 MRN14NL17В6432D371D93, від 19.09.2014 MRN14NL17Е6ВВ23ЕСЕЕ99.

Під час митного контролю у посадових осіб митного органу виникли сумніви стосовно заявленої позивачем митної вартості задекларованих товарів. Такі сумніви, як убачається із матеріалів справи, виникли на основі аналізу наданих декларантом документів в частині витрат на транспортування та страхування товару, а також у зв'язку із наявною у митного органу інформацією щодо рівня митної вартості товарів, що були ввезені на митну територію України в максимально наближений період на момент митного оформлення.

Унаслідок виявлених розбіжностей та сумнівів, що виникли в митного органу, декларанту було запропоновано надати додаткові документи на підтвердження складових митної вартості.

Оскільки надані позивачем на вимогу митного органу документи належно не підтверджували митну вартість за ціною договору, відповідачем відмовлено в прийнятті митної декларації позивача, про що складено картку відмови №125130013/2014/00065 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 22.09.2014 №125000003/2014/110207/2.

Не погоджуючись із таким рішенням Київської митниці Міндоходів, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття відповідачем спірного рішення, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 вказаного Кодексу, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації (ч. 11 ст. 264). Частиною 12 наведеної правової норми передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за встановленою формою.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до митного оформлення товар за основним методом - ціною договору.

Відповідно до частини 10 статті 58 МК України, якою встановлено правила визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, як: витрати, понесені покупцем; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Підставою для відмови у прийнятті митної декларації позивача за заявленою ним митною вартістю та коригування такої були наступні розбіжності у наданих до митного оформлення документах:

1) Відповідно до п. 2.2 статті 2 контракту від 01.01.2013 №SABIC-PM/6213 кожна поставка чи серія поставок буде здійснюватися на підставі Додаткових угод. До митного оформлення було подано Додаткову Угоду №9 від 03.09.2014. При цьому, п. 6.3 статті 6 Контракту від 01.01.2013 №SABIC-PM/6213 встановлено, що у комерційному рахунку (інвойсі) має обов'язково міститися посилання на номер та дату контракту, а також на номер та дату Додаткової угоди. Натомість, надані до митного оформлення проформа-інвойс від 03.09.2014 № та інвойси від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 17.09.2014 №, від 19.09.2014 №, від 19.09.2014 № не містять посилання на Додаткову угоду, а відтак вони не відповідають умовам контракту та не дають змогу ідентифікувати вказану поставку товару з тією, що має відбуватися за Додатковою угодою №9.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що 13 листопада 2014 року до зовнішньоекономічного контракту сторонами погоджено зміни, які виключають необхідність зазначення у комерційному рахунку (інвойсі) посилання на номер та дату додаткової угоди до контракту. Проте, судом відхиляються дані доводи, адже відповідні зміни внесені лише у листопаді, в той час як спірні правовідносини трапились 22 вересня 2014 року.

2) Надана до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 22.09.2014, складена ТОВ «Аверстранс», в той час як у СМR від 17.09.2014 №№б/н, б/н, б/н, від 19.09.2014 №№б/н, б/н вказано, що перевезення товару здійснювалось ТОВ «Днеправтотранс-2011», ТОВ «СВ-Транс-Сервіс», ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 Таким чином, розрахунок транспортних витрат мали здійснювати вказані перевізники.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що довідка про транспортні витрати складена ТОВ «Аверстранс», оскільки саме з ним, як експедитором, позивач вступав у господарські відносини за договором №020714 від 02.07.2014. Водночас, цим договором передбачено можливість експедитора залучати до надання послуг з перевезення інших осіб.

Наявні в матеріалах справи копії договорів ТОВ «Аверстранс» з ТОВ «Днеправтотранс-2011», ТОВ «СВ-Транс-Сервіс», ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, а також інші первинні документи в сукупності належно підтверджують доводи позивача про участь вказаних підприємств у наданні послуг з перевезення товарів останнього.

3) У графі 29 МД від 22.09.2014 №125130013/2014/414379 митним органом в'їзду визначено Ягодинську митницю, в той час як СМR від 17.09.2014 №б/н (перевізник ФОП ОСОБА_5) міститься відмітка штампу «Під митним контролем» митного органу в'їзду Львівської митниці. Така ж відмітка міститься на інвойсі від 17.09.2014 №. Окрім розбіжностей між вказаними документами та заповненою декларацією, вказана інформація має суттєве значення для визначення числового значення митної вартості, оскільки відповідно до довідки про транспортні витрати від 22.09.2014 розрахунок здійснено до пункту перетину митного кордону Ягодин-Дорохуск по всім без винятку транспортним засобам.

4) Відповідно до умов Додаткової угоди від 03.09.2014 №9 ТОВ «Дніпрохим» має здійснити 100% передоплату товару через 10 календарних днів після підписання Додаткової угоди. Оскільки Додаткову угоду підписано 03.09.2014, передоплата мала бути здійснена у повному обсязі на суму 402600 євро до 14.09.2014, тобто до подання товару до митного оформлення. У той же час, позивачем до митного оформлення подано лише платіжне доручення від 10.09.2014 №327, що підтверджує оплату лише частини товару в сумі 241560 євро, хоча мала вже бути сплачена вся сума у розмірі 402600 євро.

5) До митного оформлення подано лист виробника стосовно встановлених цін для ТОВ «Дніпрохим» від 15.09.2014, який не знаходить свого відображення в умовах контракту, адже ним не передбачено жодних знижок для позивача. Крім того, вказаний лист підтверджує, що визначена декларантом митна вартість не відповідає терміну «дійсної вартості», наведеному у статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, під яким розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

6) Умовами поставки FСА (ІНКОТЕРМС-2000) передбачено, що у разі страхування товару, всі витрати по такому договору покладаються на покупця, яким у спірному випадку є ТОВ «Дніпрохим». Однак, позивачем до митного оформлення не надано жодного документу, що містив би відомості про страхування та його вартість. При цьому, наведені у довідці про транспорті витрати від 22.09.2014 відомості, свідчать лише про те, що перевізник не здійснив страхування товару, в той час як такий обов'язок лежить безпосередньо на покупці товару, тобто на ТОВ «Дніпрохим».

7) Подані до митного оформлення декларації країни-відправлення не містили інформації щодо повного обсягу партії товару, що подавалась до спірного митного оформлення. Так, у графі 44 ВМД зазначено наступні декларації країни-відправлення, які подано до митного оформлення: від 17.09.2014 MRN14NL17В5 (вага брутто - 22594), від 17.09.2014 MRN14NL17В6432D2C9DF7 (вага брутто - 22594), від 17.09.2014 MRN14NL17В6432D371D93 (вага брутто - 22594), від 19.09.2014 MRN14NL17Е6ВВ23ЕСЕЕ99 (вага брутто - 22594). Отже, всього за вищевказаними деклараціями здійснено експорт 90376 кг, в той час як у спірній ВМД вага брутто вантажу складає 112970 кг. Крім того, копії митних декларацій країни-відправлення надано без урахування вимог ст. 254 МК України, що унеможливлює здійснення перевірки всіх відомостей, які у ній містяться із відомостями, що містяться у товаросупровідних документах.

Попри наведене, відповідачем з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості імпортованих товарів було проведено аналіз бази даних ЄАІС ДМСУ та встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим ніж рівень митної вартості, який було заявлено декларантом ТОВ «Дніпрохим» згідно поданої митної декларації.

Зважаючи на викладені обставини, які підтверджують наявність розбіжностей та відсутність усіх необхідних для митного оформлення документів, відповідач мав підстави для витребування та обґрунтовано витребував у позивача додаткові документи.

Оскільки усіх запитуваних відповідачем додаткових документів позивачем не було надано, а надані належно не підтверджували заявлену митну вартість, а також не усували в повній мірі виявлені при митному оформленні розбіжності, зокрема, щодо частини транспортних витрат, які розраховані до Ягодинської митниці, в той час як фактичне перевезення одним із перевізників здійснювалось до Львівської митниці. Окрім того, не спростованими лишились розбіжності у вазі товару за експортними деклараціями та відомостями, що були задекларовані позивачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що митний орган правомірно відмовив позивачу в митному оформленні товару.

У статті 57 Митного кодексу України закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1 цієї статті, митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як убачається зі спірного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем здійснено коригування за резервним методом.

При цьому, методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовувались у зв'язку з невиконанням вимог статей 59, 60 Митного кодексу України. Методи віднімання та додавання згідно із статтями 62 та 63 Митного кодексу України не застосовувались у зв'язку з відсутністю інформації щодо ціни складових для визначення за даними методами.

Враховуючи, що висновки відповідача про наявність розбіжностей у наданих позивачем документах, які не дають можливості встановити усі складові митної вартості задекларованого товару, підтвердились в ході судового розгляду справи, колегія суддів доходить висновку, що спірне рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів відповідає положенням статті 55 Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України доведено обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову та правомірність відмови в прийнятті митної декларації позивача, а також спірного рішення.

Зважаючи на наведене, судовою колегію не встановлено підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохим» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 29 травня 2015 року.)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М