Справа № 826/10879/13-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2015 р. м. Київ К/800/41186/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Швеця В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності незаконними,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності незаконними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправними бездіяльність та неналежну діяльність Міністерства оборони України із забезпечення сім'ї ОСОБА_2 та його особисто постійним житлом. Зобов'язано Міністерство оборони України забезпечити ОСОБА_2 та його сім'ю службовим житлом на період відсутності постійного житла.

У касаційній скарзі відповідач просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 скасувати, як такі що не відповідають нормам чинного законодавства та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є полковником у відставці Збройних Сил України та ветераном військової служби, оскільки має понад 30 років вислуги на військовій службі. Позивач звільнений з військової служби наказом Міноборони від 01.12.2001 № 1171 за станом здоров'я із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки Житлової комісії гарнізону м.Київ від 05.08.2013 № 9018 ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва з 27.10.1994, має категорію пільги «Звільнений ветеран військової служби» з 01.12.2001 за категорією пільги «позачерговий», номер в загальній черзі гарнізону - 2632, номер в черзі «позачерговий» - 779.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття "житлові відносини" в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14 та з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 листопада 2013 року у справі №6-115цс13, які відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвалених судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.157, 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності незаконними - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.М. Заїка

Судді С.В. Білуга

В.В. Швець