Справа № 810/1812/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/58471/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року

у справі № 810/1812/14

за позовом ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції Київської області

про визнання дій протиправними,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції Київської області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати неправомірними рішення відповідача від 16 січня 2014 № 9989132 та 16 січня 2014 № 9988892 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов`язати Реєстраційну службу Березанського міського управління юстиції Київської області здійснити за ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1690 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що подані ним документи в повній мірі дозволяли державному реєстратору встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Заявлене право в повній мірі підтверджується, наданими державному реєстратору, документами, тому спірне рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Березанської міської Ради народних депутатів від 10 серпня 1999 року № 310 передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га, розташовану на території м. Березань по вул. Зарічна, 27.

Згідно з даними державного акту на право приватної власності на землю від 29 вересня 1999 року серії IV-КВ № 078715, вказану земельну ділянку в частині 0,10 га передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а в частині 0,17 га - для ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

11 липня 2013 року рішенням Березанського міського суду Київської області від 11 липня 2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що складається з земельної ділянки, загальною площею 0,27 га по АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

У грудні 2013 року ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_3, звернувся до Реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції Київської області із заявами про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.

В якості правовстановлюючого документу позивачем до заяв про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна долучено, зокрема, вказане рішення Березанського міського суду Київської області від 11 липня 2013 року.

Крім того, позивачем подано державному реєстратору витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які містять відомості про те, що 18 грудня 2013 року земельним ділянкам, розташованим на території АДРЕСА_1, площею 0,1000 га (цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) та площею 0,1690 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства), право приватної власності на які зареєстровано за ОСОБА_3, присвоєно кадастрові номери, відповідно, НОМЕР_3 та НОМЕР_2.

За результатами розгляду заяв позивача та документів, що до них додані, державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення від 16 січня 2014 року № 9989132 та № 9988892, якими позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2.

Рішення мотивовані тим, що позивачем подано документи, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: в рішенні суду відсутня інформація щодо кадастрового номеру земельної ділянки; наявність розбіжностей у площі земельної ділянки у рішенні суду та у витязі з державного земельного кадастру.

Позивач, вважаючи зазначені рішення державного реєстратора неправомірними, звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції погодились з мотивами відмови в державній реєстрації прав, викладених в спірних рішеннях державного реєстратора.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Ч. 1 ст. 24 вказаного закону передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, ч. 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (далі - Порядок реєстрації), чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 26 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Перелік вказаних документів наведений в 27 Порядку реєстрації.

Крім того, п. 33 Порядку реєстрації передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27, 28, 30 і 31 цього Порядку, подає витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про кадастровий номер земельної ділянки).

Державним реєстратором встановлено та підтверджено судами першої та апеляційної інстанцій, що надані державному реєстратору рішення Березанського міського суду Київської області від 11 липня 2013 року та витяги з державного земельного кадастру містять різну інформацію щодо площ земельних ділянок. Крім того, в зазначеному рішенні суду відсутня інформація про кадастрові номери земельних ділянок.

Тобто, державним реєстратором встановлено розбіжності в документах, що не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що в свою чергу є підставою для відмови в державній реєстрації прав відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, судами вірно зазначено, що державний реєстратор не наділений повноваженнями на власний розсуд тлумачити права або зміст правовстановлюючих документів у разі відсутності необхідних даних, що ідентифікують об`єкти нерухомого майна.

Наведені обставини спростовують доводи позивача, що подані ним документи в повній мірі дозволяли державному реєстратору встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За таких обставин, державний реєстратор обґрунтовано прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, про що вірно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: