Справа № 810/4064/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Київ 810/4064/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом прокуратури Автономної Республіки Крим в інтересах держави,

в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю

в Автономній Республіці Крим

до виконавчого комітету Ялтинської міської ради

треті особи: комунальне підприємство "Ялтинське бюро технічної інвентаризації"

ОСОБА_1

ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3

про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим звернувся заступник прокурора міста Ялти в інтересах держави, в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Автономній Республіці Крим з позовом до виконавчого комітету Ялтинської міської ради (далі - відповідач), треті особи: комунальне підприємство "Ялтинське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 08.07.2010 № 1124 "Про оформлення права власності на житловий будинок літ. А по АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності".

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення порушено статтю 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно - будинок загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м., по АДРЕСА_1, оскільки право власності на вказаний будинок вже було зареєстровано на підставі рішення третейського суду та не потребувало нової реєстрації. Крім того, не можливо було прийняти рішення про оформлення свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно за умови наявності у суді спору, щодо законності видачі державного акта на землю.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11.04.2011, яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 касаційну скаргу заступника прокурора Автономної Республіки Крим задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено повністю, скасовано постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11.04.2011 і ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій Вищий адміністративний суд України зазначив, що судом до спірних правовідносин не було застосовано положення статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», безпідставно не взято до уваги посилання прокурора про наявність спору щодо державного акта на земельну ділянку під незаконно зареєстрованим об'єктом нерухомості. Крім того, самочинне будівництво право власності на яке оформлено оскаржуваним рішенням від 08.07.2010 № 1124 здійснено без згоди інших співвласників домоволодіння.

В силу положень статті 12 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим, змінено, розгляд адміністративних справ Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим здійснюється Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2014 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.07.2014 позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.07.2014 та направлено справу для подальшого розгляду до Київського окружного адміністративного суду. При цьому, в ухвалі від 02.04.2015 суд апеляційної інстанції зазначив, що під час розгляду справи суду першої інстанції необхідно вирішити питання про заміну позивача у справі в порядку статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 22.04.2015 Київський окружний адміністративний суд призначив справу до судового розгляду.

Вирішуючи питання про спосіб повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце судового засідання, суд зазначає наступне.

Листом від 24.04.2014 № 33-20-690 УДППЗ "Укрпошта" повідомила Київський окружний адміністративний суд про тимчасове призупинення приймання до пересилання поштових відправлень, адресованих одержувачам населених пунктів Автономної Республіки Крим та міста Севастополь.

Також слід зазначити, що суд апеляційної інстанції при перегляді ухвали від 23.07.2014 також не надсилав кореспонденцію сторонам, які розташовані на території Автономної Республіки Крим з посиланням на лист Укрпошти УДППЗ «Укрпошта» від 16.04.2014 № 532-18-2474, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи довідок, складених секретарем судового засідання від 26.03.2015 та від 06.04.2015.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати виключний спосіб повідомлення осіб, які беруть участь в даній справі - шляхом розміщення тексту повісток в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі "Судова влада України" в розділі оголошень Київського окружного адміністративного суду за адресою (http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/) та шляхом надіслання телефонограм у разі наявності у справі номерів телефонів осіб, які беруть участь у справі.

Так, в матеріалах справи наявні повістки про виклик до суду, розміщені на офіційному веб-порталі "Судова влада України", а також Акт від 29.04.2015.

У судове засідання 21.05.2015 з'явився представник прокуратури, який повідомив, що належним позивачем у даній справі є прокуратура Автономної Республіки Крим, оскільки прокуратуру м. Ялти ліквідовано.

Враховуючи викладене, судом на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України було здійснено заміну позивача на належного - прокуратуру Автономної Республіки Крим.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представники інших сторін у судове засідання не з'явились. Протокольною ухвалою суду від 21.05.2015 суд постановив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип рівності сторін, суд дійшов таких висновків.

Рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 08.07.2010 № 1124 "Про оформлення права власності на житловий будинок літ. "А" по АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності" (т. 1 а.с. 5) комітет вирішив оформити право власності на житловий будинок літ. "А" по АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_1 та зобов'язав КП "БТІ" провести правову реєстрацію.

Підставою для прийняття вказаного рішення відповідач зазначив п.10 ст. 30 б Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та висновок КП «Ялтинське БТІ» від 08.07.2010 № 1124 (т. 1 зв.бік а.с.5), відповідно до якого КП «Ялтинське БТІ» вважало можливим оформити свідоцтво про право власності на зазначений будинок, виходячи з наявності Сертифіката НОМЕР_2 про відповідність державним будівельним нормам, стандартам та правилам, виданим Інспекцією ДАБК в АР Крим 07.06.2010 (т. 1 а.с. 69), Рішення Ялтинської міської ради «Про затвердження рішення міжвідомчої комісії «Про погодження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних будинків присадибного типу, дачних та садових будинків з господарськими прибудовами та будівлями, збудованими без дозволу на виконання будівельних робіт» від 27.05.2010 № 883 (т. 1 а.с.70) та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с.79).

В той же час, судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок літера «а» загальною площею 54,4 кв. м, житловою площею 33,2 кв.м, по АДРЕСА_1 було зареєстровано 28.12.2006 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі «Українська товарна біржа» від 14.12.2006 (т. 1 а.с. 28-29).

Вказане рішення Постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі «Українська товарна біржа» скасоване рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 16.04.2010, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду АР Крим від 19.01.2012.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції у разі їх оскарження та залишення без змін, набирають сили з дня винесення рішення судом апеляційної інстанції, станом на момент винесення оскаржуваного рішення відповідачем рішення Постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі «Українська товарна біржа» від 14.12.2006 було чинним.

Також судом встановлено, що ухвалою Ялтинського міського суду АР Крим від 12.08.2008 (справа № 2-2066) про забезпечення позову (том І, а.с. 126), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду АР Крим від 12.01.2009 (том І, а.с. 127), виконавчому комітету Ялтинської міської ради заборонено розглядати питання щодо реєстрації самовільних забудов по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, які розташовані в м. Ялта, на ім'я ОСОБА_1.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР в редакції, яка була чинна на момент винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні") представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, яке було чинне на момент винесення оскаржуваного рішення, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності (пп. «а») органами місцевого самоврядування - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

В силу вимог статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 № 1952-IV в редакції, яка була чинна на момент винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень") державна реєстрація прав проводиться на підставі інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" серед підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначено обставину, коли заявлене право вже зареєстровано.

Як вже було зазначено, право власності на житловий будинок літера «а» загальною площею 54,4 кв. м, житловою площею 33,2 кв.м, по АДРЕСА_1 було зареєстровано 28.12.2006 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі «Українська товарна біржа» від 14.12.2006.

Ялтинським міським судом 16.04.2010 винесено рішення про скасування вказаного рішення Постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі «Українська товарна біржа», однак на день прийняття оскаржуваного рішення міськвиконкому вказане судове рішення сили не набрало, отже, рішення третейського суду було чинним.

На підставі викладеного суд констатує, що оскаржуваним рішенням здійснено повторну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за тим самим громадянином, що є неприпустимим.

Отже, законом прямо визначено, що повторна реєстрація прав власності на спірну будівлю не передбачена, незалежно від того, з яких підстав її було здійснено.

Про аналогічні обставини зазначив і суд касаційної інстанції в ухвалі від 19.06.2014, а також вказав, що суду необхідно врахувати положення цієї норми при новому розгляді справи.

Окрім того, судом встановлено, що ухвалою Ялтинського міського суду АР Крим від 12.08.2008 (справа № 2-2066) про забезпечення позову, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду АР Крим від 12.01.2009, виконавчому комітету Ялтинської міської ради заборонено розглядати питання щодо реєстрації самовільних забудов по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, які розташовані в м. Ялта, на ім'я ОСОБА_1.

В силу вимог Конституції України, діючого на той час Закону України "Про судоустрій України" та відповідного процесуального законодавства судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання.

Водночас, у матеріалах справи жодного пояснення відповідача щодо встановленої судом заборони немає, як і документального підтвердження стосовно того, що на час прийняття спірного рішення від 08.07.2010 № 1124 така заборона була скасована.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статей 69, 86 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Проаналізувавши викладені вище норми матеріального та процесуального законодавства у сукупності зі встановленими під час судового розгляду обставинами справи, суд дійшов висновку, що виконавчий комітет Ялтинської міської ради при винесенні рішення від 08.07.2010 № 1124 діяв у порушення статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

При цьому, суд звертає увагу, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправним спірного рішення, з наступних міркувань.

Встановлені статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не є вичерпними. Разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Так, вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним індивідуального акта.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Отже, у даному випадку, враховуючи, що рішення від 08.07.2010 № 1124 не є нормативно-правовим актом, воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, та обставина що самочинне будівництво здійснено без згоди інших співвласників як підстава для скасування спірного рішення не приймається судом до уваги, оскільки прийняття спірного рішення є остаточним етапом оформлення права власності. У свою чергу, легалізація самочинного будівництва здійснюється відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю, які саме і здійснюють контроль на відповідність державним стандартам, будівельним нормам та правилам. Водночас, предметом цього спору не є таке рішення.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В силу процитованої вище статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо тощо.

При цьому, суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень ретроспективно, тобто, зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття (вчення) оспорюваних рішення, дії чи допущення бездіяльності.

На підставі викладеного суд не бере до уваги та піддає аналізу судові рішення, прийняті у цивільних справах (стосовно права власності та права користування домоволодінням та земельною ділянкою) та адміністративних справах (стосовно оскарження рішень виконкому Ялтинської міськради), на які посилаються прокурор та ОСОБА_2, оскільки останні набрали законної сили вже після прийняття оскаржуваного у даній справі рішення від 08.07.2010.

Сторонами у справі доказів понесення судових витрат та клопотань про їх розподіл не заявлено, у зв'язку з чим положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України застосуванню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 08 липня 2010 року № 1124 "Про оформлення права власності на житловий будинок літ. А по АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності".

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.