Справа № 826/10554/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2015 року № 826/10554/14

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати незаконним рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову в виплаті грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 19780 грн., як це передбачено частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу»;

- стягнути с відповідача моральний збиток в розмірі 40000 грн.

Позовна заява ОСОБА_1 по справі №826/10554/14 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року, залишена без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а матеріали справи скеровані до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якої до скасування рішення судом апеляційної інстанції перебувала адміністративна справа №826/10554/14 та відповідно до п. 3.9.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, головуючим суддею у справі визначено суддю Качура І.А.

Ухвалою від 16 березня 2015 року справу №826/10554/14 прийнято до свого провадження суддею Качуром І.А.

05.04.2015р. до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 18 лютого 2014 року №90-ос ОСОБА_1 звільнено в зв'язку з інвалідністю та виходом на пенсію.

12 березня 2014 року позивач звернувся до Начальника Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України із зверненням стосовно ініціювання питання виплати йому грошової допомоги в порядку частини 13 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу».

Листом №15/507 від 24.03.2014р. позивача повідомлено проте, що з метою визначення правомірності виплати допомоги у розмірі десяти посадових окладів відповідно до 13 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» підготований запит до Національного агентства України з питань державної служби щодо отримання роз'яснень про наявність підстав для виплати вказаної допомоги.

06.04.2014р. позивач звернувся із повторним зверненням, за результатами розгляду якого листом №15/683 від 28.04.2014р. повідомлено відповідачем проте, що зважаючи на певні суперечності у законодавстві України, з метою визначення правомірності виплати допомоги у розмірі десяти посадових окладів відповідно до ч. 13 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», додатково направлено запит до Міністерства соціальної політики України щодо отримання роз'яснень про наявність підстав для виплати вказаної допомоги.

04.05.2014р. позивачем подано скаргу на дії та бездіяльність посадових осіб Управління інформації (щодо виплати грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію), за результатами якої відповідач листом від 27.05.2014р. №15/Л-2455 повідомив про відсутність правових підстав для виплати позивачеві грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Позивач категорично не погоджуючись із такими доводами відповідача звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що отримання позивачем пенсії за іншим законом України не позбавляє його права на отримання грошової допомоги, визначеної ст. 37 Закону України «Про державну службу», оскільки вказаних закон ніяких застережень та виключень не має. Зважаючи на вищевикладене, позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що ОСОБА_1 на день звільнення з державної служби (18 лютого 2014р.) вже отримував пенсію, призначену йому 13.12.2010р. згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак оскільки на момент звільнення пенсійне забезпечення позивача встановлено відповідно до норм вищевказаного за кокону, то грошова допомога відповідно до ч.13 статті 37 Закону України «Про державну службу» позивачу не має виплачуватись.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 01.08.1988 по 29.07.1992рр. навчався в Ярославському вищому військовому фінансовому училищі.

З 29.07.1992 по 13.12.2010рр. позивач проходив військову службу на посадах офіцерського складу у Прикордонних військах України та Державній прикордонній службі України.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23.11.2010 № 612 дск-ос підполковник ОСОБА_1, начальник фінансово-економічного відділення Інформаційного центру «Сімферополь» Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України, звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за пунктом «б» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про обмежену придатність до військової служби).

Наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 02.03.2011 № 97-ос ОСОБА_1 був прийнятий на державну службу до Держприкордонслужби України.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 18.02.2014 № 90-ос ОСОБА_1 був звільнений з державної служби за його ініціативою у зв'язку з інвалідністю та виходом на пенсію відповідно до частини першої статті 38 та статті 39 Кодексу законів про працю України.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про відсутність права у ОСОБА_1 на отримання грошової виплати, передбаченої ч. 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», суд виходив із наступного.

Згідно абзацу першого пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005,складовою конституційного права на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами, «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами.

За змістом вказаних законів право на пенсію за віком особа набуває не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку чи пенсійного віку, встановленого спеціальним законодавством, а також у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Так, у статті 21 Закону № 3721 передбачено випадки, коли пенсійний вік для визначеного в ній кола осіб, зокрема державних службовців, знижено на півтора року порівняно із загальновстановленим.

Пенсійні правовідносини певних категорій осіб, у тому числі тих, які мають статус державного службовця, регулюються спеціальними законами або окремими положеннями вказаних законів.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» (далі - Закон №3723 ).

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом, який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Згідно ч. 13 статті 37 Закону №3723 державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону № 3723 не встановлено.

Як зазначив Конституційний Суд України, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 2 частини першої статті 40 Кодексу (зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи), не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років (абзац 5 п.2.2. рішення від 26.11.2013р. у справі № 1-14/2013).

Отже, державний службовець у разі дострокового (не раніше ніж за півтора року до встановленого законодавством строку) виходу на пенсію державного службовця на підставі пункту 2 частини першої статті 40 Кодексу у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я та неможливістю переведення, за його згодою, на іншу роботу відповідно до частини другої статті 40 Кодексу, за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, як і інші державні службовці, які виходять на пенсію з посад державних службовців після досягнення віку, зазначеного в частині першій статті 37 Закону № 3723, має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів (абзац 6 п.2.2. рішення від 26.11.2013р. у справі № 1-14/2013).

Враховуючи наведене, доводи відповідача про відсутність підстав для виплати позивачеві грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», є помилковими та не узгоджуються з вищевикладеним.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання незаконним рішення відповідача про відмову в виплаті грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов'язання відповідача призначити та виплатити грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в порядку ч.13 статті 37 Закону України «Про державну службу», є обґрунтованими.

Відносно позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, судом, виходячи з положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визнаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, заявляючи вимогу про шкоду, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності рішення про відмову у виплаті позивачеві грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову в виплаті грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, передбаченої частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в порядку частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу».

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин