Справа № 2а-849/11/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/9991/27736/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 у справі № 2а-1670/849/11

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточнень, у якому просила визнати протиправними:

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 02.10.2010 № /0/1504, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 670 161,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 02.07.2010 № /0/1503, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за основним платежем з податку з доходів з фізичних осіб у розмірі 8 690,47 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 10.09.2010 № /1, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 5 299,50 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 10.09.2010 № /1/2054, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за основним платежем з податку з доходів з фізичних осіб у розмірі 2 650,00 грн.;

та наступні в часі податкові повідомлення-рішення, прийняті державним податковим органом у порядку адміністративного оскарження, через дріб 3 з аналогічними сумами податкових зобов'язань.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено частково: податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції від 02.07.2010 № 002937102/0/1503, від 25.01.2011 № /3/86; від 10.09.2010 № /1/2055, від 10.09.2010 № 003071702/1/2054; від 25.01.2011 № /3/85, від 25.01.2011 № 2/3/88 визнано протиправними повністю та скасовані, податкові повідомлення - рішення від 02.07.2010 № /0/1504, від 25.01.2011 № 29391702/3/87 в частині визначення податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з ПДВ в розмірі 659 059,95 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, фахівцями контролюючого органу у ході планової виїзної перевірки Підприємця за період з 01.04.2009 по 31.03.2010, висновки якої викладені у акті від 22.06.2010, було встановлено, що позивач, яка зареєстрована як платник ПДВ, у перевіреному періоді не в повному обсязі оподаткувала суму коштів, яка фактично отримана на розрахунковий рахунок, внаслідок чого порушено пп. 7.3.1 п. 7.3, п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", ст. 13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" та занижено податкові зобов'язання з ПДВ та з податку з доходів з фізичних осіб. Такий висновок фахівців контролюючого органу вмотивовано тим, що: позивачем до складу валового доходу та податкових зобов'язань з ПДВ не віднесено суму, що надійшла на розрахунковий рахунок позивача як поповнення обігових коштів; до складу податкового зобов'язання з ПДВ не віднесено виручку, отриману за господарськими операціями з ТОВ "Текс", а пояснення позивача про те, що дані кошти не є виручкою, а є повернуті позивачеві через невиконання контрагентом своїх обов'язків, не прийнято до уваги з посиланням на відсутність дебіторської заборгованості на початок перевіряємого періоду; перевіркою також встановлено, що позивачем не було сформовано податкові зобов'язання з ПДВ внаслідок отримання попередньої оплати за будматеріали від ряду контрагентів.

Розв'язуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що визначення державним податковим органом зарахованих Підприємцем на розрахунковий рахунок в банку готівкових коштів з метою поповнення оборотних засобів як дохід від підприємницької діяльності з посиланням на відсутність доказів щодо походження цих коштів, є безпідставним, оскільки такі висновки не підтверджені жодним доказом і є необґрунтованими; що дослідженні первинні документи та листи за наслідками взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Текс" свідчать про повернення останнім сплачених позивачем коштів внаслідок невиконання взятих на себе зобов'язань, а висновки податкового органу про отримання від ТОВ "Текс" коштів у вигляді виручки є припущенням, оскільки у акті перевірки відсутні посилання на докази, що стали підставою для таких висновків; що надані позивачем докази про формування податкових зобов'язань за наслідками господарських операцій з ПП "ОСОБА_6", ПП ОСОБА_5 за правилом першої події спростовують висновки контролюючого органу про те, що позивач не віднесла до складу податкових зобов'язань отримані кошти за товар.

Так, податкові зобов'язання звітного періоду складаються із сум податку, нарахованого платником податку у звітному періоді у зв'язку з поставкою товарів (робіт, послуг) за правилом першої події.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011) датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з доходів громадян" оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною ДПІ України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До валового доходу зараховується виручка, що надійшла підприємцю як в грошовій, так і в натуральній формі, а саме: виручка у вигляді безготівкових грошових коштів, що надійшли на банківський рахунок чи в готівковій формі безпосередньо підприємцю чи його працівникам на місці здійснення розрахунків; виручка в натуральній (не грошовій формі); суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів підприємництва за договорами цивільно-правового характеру за порушення умов договорів; суми, нараховані банком на вільній залишок коштів на банківському рахунку, та інше. Зазначений перелік підстав віднесення до валового доходу є вичерпним.

Отже із вищезазначеного вбачається, що для цілей оподаткування дохід характеризується не лише приростом активів платника, але й джерелом його формування, тобто операціями, наслідком виконання яких стало отримання доходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зміст наведеної норми саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та встановлених судами обставин, даних щодо джерел надходження коштів на рахунок позивача, які б свідчили, що кошти, внесені позивачем на власний рахунок у вигляді "поповнення оборотних засобів" є коштами отриманими ним, як виручка від продажу товарів, робіт, послуг, податковим органом не надано. Не надано податковим органом і доказів на підтвердження того, що позивачем не сформовано податкові зобов'язання за правилом першої події по господарським операціям із від ПП "ОСОБА_6" та ПП ОСОБА_5 При цьому судами встановлено, що податковим органом взагалі не перевірялося, в якому періоді було відвантажено товар та виписано податкові накладні, а також чи було тоді включено вищезазначені суми до податкових зобов'язань з ПДВ.

Відповідно до наведеного та враховуючи встановлені судами фактичні обставини справи, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх інстанцій, що у фахівців контролюючого органу не було підстав для донарахування позивачеві податкових зобов'язань в тій частині, в якій суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, скасував оспорювані податкові повідомлення - рішення.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції відхиляє доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законних і обґрунтованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2012 у справі № 2а-1670/849/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко