Справа № 806/1116/15
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м.Житомир справа № 806/1116/15

час прийняття: 16 год. 05 хв. категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Длугаш О.В.,

за участю: представника позивача - Стретовича І.О.,

представника відповідача, Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, - Ткачук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, за участі третьої особи: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції з накладення наступних арештів: арешт на все майно постанова № 33324137, № 33324669, № 33325078 від 09.07.2012, № 44506942, № 44506913 від 26.08.2014, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Богунський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартира загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому зазначав, що вказана квартира є предметом іпотеки, іпотекодержателем якої виступає ТОВ "ФК"Вектор Плюс". Позивач вважає, що має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставлено майна, тому накладення на нього арешту з метою виконання виконавчих документів на користь інших стягувачів порушує його права та інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви.

Представника відповідача, Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у письмовому запереченні проти позову.

Третя особа до суду не прибув, про час і місце судового засідання вважається повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 16 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір № 0501/0508/71-101.

За умовами цього договору Банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 70000,00 доларів США на строк з 16 травня 2008 року по 15 травня 2036 року включно, забезпеченням зобов'язань Позичальника виступає іпотека трикімнатної квартири, загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим, між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавцем) укладено іпотечний договір від 16 травня 2008 року, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому, право власності на яке виникне в майбутньому: квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" були відступлені права вимоги, в тому числі і за договорами іпотеки, Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та проведено реєстрацію змін у Державному реєстрі іпотек.

У березні 2015 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на усе майно ОСОБА_3, у тому числі на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.05.2008, накладено арешти на підставі постанов Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції № 33324137, № 33324669, № 33325078 від 09.07.2012, № 44506942, № 44506913 від 26.08.2014.

Не погоджуючись із діями державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції в частині накладення арешту на квартиру загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі вказаних постанов, позивач оскаржив їх до суду та просив зобов'язати відповідача звільнити нерухоме майно ОСОБА_3 з - під арешту.

Судом встановлено, що державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції за заявами стягувача - ПАТ "Раййфайзен Банк Аваль" одночасно із відкриттям виконавчих проваджень № 33324137, № 33324669, № 33325078, № 44506942 та № 44506913 з виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Раффайзен банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Так, відповідачем постановами від 09 липня 2012 року, а саме:

ВП № 33324137 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 510450,02 грн та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна боржника лише в межах суми боргу;

ВП № 33324669 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 1700,00 грн та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна боржника лише в межах суми боргу;

ВП № 33325078 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 120,00 грн та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна боржника лише в межах суми боргу.

Постановами державного виконавця від 26 серпня 2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 120,00 грн і 1700,00 грн та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна боржника лише в межах суми боргу ВП 44506942 і ВП № 44506913 відповідно.

У подальшому виконавчі документи в межах указаних виконавчих проваджень були повернуті стягувачу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами та доповненнями, далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 2 вказаної статті Закону державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч. 2 ст. 25 Закону).

Згідно зі ч. 1 ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В силу приписів частини 2 вказаної статті Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Звернення стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 54 Закону.

Відповідно до ч. 1 цієї статті Закону, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

У частині 8 ст. 54 Закону закріплено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч.ч. 6,7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку").

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу").

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

У ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" закріплено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року підтверджено, що Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", яке виступало правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", яке в свою чергу виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимоги за іпотечними договорами, про що свідчить договір про відступлення прав за іпотечними договорами.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" має пріоритет над обтяженням щодо нерухомого майна: трикімнатна квартира загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України "Про іпотеку", володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Разом з цим, суд враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 54 Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (ч. 4 ст. 54 Закону).

Із аналізу наведених правових норм слідує висновок, що чинним законодавством право державного виконавця на накладення арешту на майно боржника не обмежено перебуванням такого майна у іпотеці та не встановлено обов'язку державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника здійснити перевірку відсутності обтяження зазначеного майна іпотекою. При цьому на нього покладено обов'язок повідомлення заставодержателя про накладення арешту на майно, якщо йому відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Матеріали справи доказів на підтвердження того, що відповідачу на час прийняття постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 33324137, № 33324669, № 33325078 від 09.07.2012, № 44506942, № 44506913 від 26.08.2014 було відомо про перебування нерухомого майна ОСОБА_3, а саме квартири АДРЕСА_1, у іпотеці не містять.

Зважаючи на викладене, а також на те, що накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є дією спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому, суд приходить до висновку, що дії Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції стосовно накладення постановами від 09 липня 2012 року та від 26 серпня 2014 року арешту на все майно третьої особи, у тому числі і квартири АДРЕСА_1, відповідають чинному законодавству, відтак позовні вимоги ТОВ "ФК" Вектор Плюс" у частині визнання їх протиправними задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 Закону, спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону).

Частиною 2 статті 60 Закону передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Ураховуючи викладене, а також відсутність обставин, які надають відповідачу можливість звернення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, передбачених ч. 3 ст. 54 Закону, суд вважає, що арешт з нерухомого майна ОСОБА_3, а саме квартири загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції постановами № 33324137, № 33324669, № 33325078 від 09.07.2012, № 44506942, № 44506913 від 26.08.2014 необхідно зняти.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_3, а саме квартири загальною площею 56,39 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладений Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції постановами № 33324137, № 33324669, № 33325078 від 09.07.2012, № 44506942, № 44506913 від 26.08.2014.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 02 червня 2015 р.