Справа № 815/2618/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2618/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача Гризан О.П.

представника відповідача Білоуса В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" до Південної митниці Міндоходів, Одеської митниці ДФС України про визнання протиправною бездіяльності Південної митниці Міндоходів у неналежному контролі митної вартості під час митного оформлення МД № 500060804/2015/000286 від 06.03.2015 р.,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось ТОВ "ІПГ "Майстер" до Південної митниці Міндоходів, Одеської митниці ДФС України в якому просить визнати протиправною бездіяльність Південної митниці Міндоходів у неналежному контролі митної вартості під час митного оформлення МД №500060804/2015/000286 від 06.03.2015 р.

В обґрунтування заявленої правової позиції представник позивача зазначила, що під час митного контролю відповідачем допущено бездіяльність щодо належного виконання наступних обов'язків:

- п. 1 ст. 54, ст. 336 МК України щодо обов'язку митниці з перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та чітко прописаний обов'язок щодо перевірки митницею відповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товарів умовам, наведеним у главі 9 Кодексу, передбачено п. 5 гл. 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 № 362. При цьому, форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями, згідно п. 1 ст. 320 МК України;

- ст. 58 МК України, якою передбачений вичерпний перелік підстав незастосування І методу визначення митної вартості товару, на думку позивача, визначені підстави по цьому митному оформлені відсутні, тобто незастосування І методу є неправомірним.

Крім того, факт відсутності будь-яких невідповідностей підтверджується, зокрема, відсутністю відповідних повідомлень митниці та витребування додаткових документів. Така підстава для незастосування І методу, як самостійне визначення декларантом методу визначення митної вартості, не містить ст. 58 МК України та є вільним тлумаченням положень вказаної статті;

- п. 1 ст. 59 МК України, згідно якої метод за ціною ідентичних товарів застосовується виключно у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 (за ціною контракту) цього Кодексу. Інші підстави для застосування цього методу, як бажання чи помилка декларанта, ця норма не містить;

- п. 2 ст. 57 МК України, якою закріплений обов'язок митниці кожний наступний метод застосовувати лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу, тобто першого (основаного) методу за ціною контракту. Обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості належно до дискреційних функцій митних органів - до такого висновку дійшов ВСУ (справа№ 21-76а10 від 07.02.2011), ВАСУ (№ 815/237/14 від 14.08.2014);

- п. 4 ст. 57 МК України, згідно якого застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і ст. 60 цього Кодексу. Процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості належно до дискреційних функцій митних органів - до такого висновку дійшов ВСУ (справа № 21-76а10 від 07.02.2011), ВАСУ (№ 815/237/14 від 14.08.2014);

- ст. ст. 257, 258 МК України, які передбачають нарахування митних платежів саме митницею, виходячи з митної вартості товару, оскільки вони визначені самим декларантом;

- п. 2 ст. 268 МК України щодо ненадання відповідачем можливості виправити помилку у обраному методі визначення вартості.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача /Південної митниці Міндоходів, Одеської митниці ДФС України/ проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав до суду письмові заперечення (а/с. 24-25), в яких зокрема зазначив, що відповідно до ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі і відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 5.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 № 307, яка була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначений митної вартості, про митну вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

А тому, оскільки декларантом самостійно застосовано метод визначення митної вартості товарів та самостійно визначено у наданій до митного органу митній декларації митну вартість товару, а МД № 500060804/2015/000286 прийнята митницею, за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг, заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

06.03.2015 декларантом TOB " ІПГ Майстер" до митного оформлення товару "Клей для шпалер у вигляді пластівців крохмалів" до Одеської митниці ДФС подано МД №500060804/2015/000286.

Митну вартість товару у вказаній декларації визначено за другорядним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів, яка склала 668 060,55 грн.

Відповідно до МД № 500060804/2015/000286 позивачем сплачено до Державного бюджету України відповідні митні платежі.

Відповідно до ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі і відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 5.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 № 307, яка була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначений митної вартості, про митну вартість товару (тобто графи 12, 42, 43, 45) були заповнені декларантом.

У відповідності до положень ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

- подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

В свою чергу слід зазначити, що відповідно до приписів частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

На виконання вказаних приписів чинного митного законодавства України, МД №500060804/2015/000286 прийнято митницею, та за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг.

А отже, митний орган під час здійснення контроль правильності визначення митної вартості товарів (ст. 54 МКУ) не знайшов обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, що в свою чергу слугувало би підставою для відмови у митному оформленні товарів.

Крім того, надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне враховувати і правову позицію висловлену ВС України (постанова від 25.11.2014 у справі №21-338а14) в якій, зокрема, зазначено таке.

За змістом статті 260 МКУ, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу, яким також встановлюються методи визначення митної вартості зазначених товарів та умови їх застосування.

Згідно зі статтею 262 МКУ, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 249 МКУ передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.

Згідно з частиною восьмою статті 264 МКУ, декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, який полягає в тому, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що митний орган під час здійснення митного оформлення за МД №500060804/2015/000286, прийшов до обгрунтованого висновку, що митна вартість товарів і метод її визначення заявлений ТОВ "ІПГ "Майстер" митному органу під час переміщення товарів через митний кордон України повністю відповідав приписам митного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

02 червня 2015 року.