Справа № 810/773/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року 810/773/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "Бориспільміськбуд" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Бориспільміськбуд" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 27.08.2014 № прийняте з порушенням норм матеріального права, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів викладених в письмових запереченнях.

В призначений день та час у судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд вирішив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В період з 30.07.2014 по 05.08.2014 відповідачем по справі було проведено щодо позивача документальну позапланову невиїзну перевірку за наслідками якої складено Акт від 07.08.2014 №408/10-13-22-03/34536374 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Бориспільміськбуд» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентом постачальником ТОВ «Спецмехбуд 21» (код за ) за період березень 2014 року (далі - Акт перевірки від 07.08.2014).

Висновками зазначеного Акта перевірки відповідач встановив порушення позивачем норм п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1ст.188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, пунктів 200.1 та 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого - занижено ПДВ на загальну суму 859622,00 грн. за березень 2014 року.

На підставі Акта перевірки від 07.08.2014 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № з ПДВ на загальну суму 1,289433,00 грн., з якої 859622,00 грн. - за основним платежем та 429811,00 грн. - штрафних фінансових санкцій.

Позивач, не погодившись з вищевказаними податковим повідомленням-рішенням, оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарг до ГУ ДФС у Київській області та до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг позивача, рішенням ГУ ДФС у Київській області від 07.11.14 № 194/10/10-36-10-01-04/962 та рішенням Державної фіскальної служби України від 20.01.2015 №89576/99-99-10-01-01-25, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача без задоволення.

Позивач, не погодившись з вищевказаними податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд його скасувати, що і є предметом даного позову.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних обставин.

Як убачається з Акту перевірки від 07.08.2014 №408/10-13-22-03/34536374 відповідач дійшов висновку про фіктивність господарських операцій з контрагентом позивача у зв'язку не наданням первинних документів, які б свідчили про подальшу реалізацію придбаного товару.

З такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Бориспільміськбуд» із ТОВ «Спецмехбуд 21» співпрацюють на договірних засадах.

Господарські відносини позивача із зазначеним вище контрагентом виникли на підставі Договору про постачання матеріалів будівельного призначення №6-01/13 (далі - Договір поставки №6-01/13), згідно якого встановлено, що продавець (ТОВ «Спецмехбуд 21») на підставі заявки покупця (ТОВ «Бориспільміськбуд») зобов'язується передати у власність покупця матеріали будівельного призначення, а саме матеріали асортимент, кількість, ціна яких визначена у Видаткових накладних до Договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору поставки №6-01/13 розрахунок за поставлені будівельні матеріали здійснювався шляхом взаємозаліку між Продавцем та Покупцем у відповідності до протоколу про погашення взаємозаборгованості.

ТОВ «Спецмехбуд 21» на адресу позивача була виписана податкова накладна від 31.03.2014 №19, податкова накладна від 24.03.2014 №8, видаткова накладна від 24.03.2014 №РН-0000013, видаткова накладна від 31.03.2014 №РН-0000016.

На виконання умов вищезазначеного договору, між ТОВ «Бориспільміськбуд» та ТОВ «Спецмехбуд 21» було укладено Договір №6-13/14 від 03.03.2014, згідно якого були поставлені бетон, дошка, вироби з бетону, арматура згідно Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014 року, податкової накладної від 31.03.2014 №11, податкової накладної від 31.03.2014 №29, протоколу погашення взаємної заборгованості від 31.03.2014, Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Для перевезення придбаних бетонних сумішей, арматури на об'єкт будівництва між позивачем та ТОВ «Спецмехбуд 21» було укладено договір від 17.09.2013 №17/13 на надання послуг з перевезення бетону, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Актами здачі-приймання робіт(надання послуг) від 31.03.2014 №33 та №35, податковими накладними від 31.03.2014 №12 та №13, товарно-транспортними накладними (а.с. 50-74)

Судом встановлено, що для реалізації матеріалів отриманих позивачем згідно Договору №17/13, ТОВ «Бориспільміськбуд» уклало з ТОВ «Спехмехбуд 21» Договір підряду від 03.06.2013 №3-6/13 та Договір підряду №1-2/13.

На підтвердження реальності господарських операцій за вищезазначеними Договорами позивачем надано до суду: Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за березень 2014, Акти приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 №1, №2, №3, податкову накладну від 24.03.2014 №5, податкову накладну від 31.03.2014 №28, податкову накладну від 31.03.2014 №10, податкову накладну від 31.03.2014 №32, Протоколи погашення взаємної заборгованості від 31.03.2014, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №16 (а.с. 75-158).

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних обставин.

Поняття платників податку на додану вартість, об'єктів, бази та ставки оподаткування, переліку неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування, внесення та відшкодування податку на додану вартість регламентується розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлено статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункти 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються, зокрема, в окремих рядках місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Позивачем надано суду всі первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання товарів у контрагента ТОВ «Спецмехбуд 21».

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган не довів не достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Надані представником позивача докази, у сукупності з доказами, приєднаними до матеріалів справи свідчать про дійсність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спецмехбуд».

Вирішуючи питання про реальність придбання у ТОВ «Спецмехбуд» товарів з метою подальшого використання у власній господарській діяльності, суд виходить з наступного.

Придбаний позивачем у ТОВ «Спецмехбуд 21» товар (згідно видаткової накладної №РН-0000016 від 31.03.2014: сітка, перемички брускові, вироби будівельні керамічні, цегла червона, цегла керамічна, клей для ЛГК, гіпсова позагребнева плита, вентиляційні блоки, блок керамічний базовий, арматура, бетон, розчин РК, Круг міра, лист гк) в подальшому був використаний у власній господарській діяльності, що підтверджується податковою накладною від 24.03.2014 №5, податковими накладними від 31.03.2014 №12, №13, №28, №10, №32, №29, №9, №30 згідно договорів №17/13 від 17.09.2013, №3-6/13 від 03.06.2013, .№1-2/13 від 19.02.2013, №6-3/147 від 03.03.2014, №23-05/10-12 від 05.10.2012.

Транспортування товару, а саме бетонного розчину, здійснювалося за допомогою власного автотранспорту ТОВ «Спецмхбуд 21», у звязку з чим з останнім було укладено договір № 17/13 від 2013 про надання послуг.

На підтвердження транспортування товару позивачем було надано до суду: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, Акти здачі-приймання робіт (а.с.50-74).

Крім того, згідно Витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності позивача, є: Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових та нежитлових будівель.

Аналіз наданих суду первинних документів позивача та його контрагента дає підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаного правочину дійсно відбулися, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача. Складені на користь позивача первинні документи, якими сторони супроводжували господарські операції і податкові накладні не суперечать вимогам чинного законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку придбаних товарів, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Обґрунтовуючи законність донарахування сум податку на додану вартість, відповідач виходив з того, що оскільки ТОВ «Бориспільміськбуд» не надано до перевірки первинні документи, то це свідчить про нереальність проведення господарських операцій за березень 2014 року.

Відповідач дійшов висновку про нікчемність правочинів між позивачем та ТОВ «Спецмехбуд 21».

Такі доводи відповідача не були доведені належними доказами, адже відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого Кодекс адміністративного судочинства України покладає тягар доказування правомірності прийнятого рішення, тих обставин, які стали підставою для його прийняття, та невірне застосування відповідачем норм податкового, господарського і цивільного законодавства, вказують на неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, висновок податкового органу про нікчемність правочинів між позивачем та ТОВ «Спецмехбуд 21», суд вважає безпідставним та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях посадових осіб податкового органу.

Слід відмітити, що в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії первинних бухгалтерських документів, які дають змогу вважати про реальність здійснення господарської діяльності позивача та його контрагента.

Відтак, висновки податкового органу про порушення вимог податкового законодавства, зокрема, п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п. 200.1 та 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого - занижено ПДВ на загальну суму 859622,00 грн. за березень 2014 року є безпідставними.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій та винесення відповідних рішень.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 27.08.2014 №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, буд. 16, ) понесені ним судові витрати в розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім) гривні 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.