Справа № 810/1616/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року 810/1616/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Мкртчян Н.С., за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Левченко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

16 квітня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1) із позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про скасування податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2015 року №, №, №, №, вимоги про сплату боргу №Ф- від 20 січня 2015 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 січня 2015 року №.

Зазначав, що податковим органом не надано відповідь на його скаргу в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2015 року №, №, №, №, а в частині оскарження вимоги про сплату боргу № від 20 січня 2015 року порушено строки надання відповіді, а тому така скарга за правилами податкового законодавства вважається задоволеною. Також стверджував, що висновки викладені в Акті перевірки не відповідають дійсності. Звертав увагу, що податковим повідомленням-рішенням № від 20 січня 2015 року до нього застосовано повторно штрафні санкції за правопорушення, за яким вже було винесено у 2013 році податкове повідомлення-рішення та сплачено суму штрафу.

Посилаючись на порушення ДПІ положень чинного законодавства у цьому випадку, у тому числі Податкового кодексу України, просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року та № від 20 січня 2015 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу №Ф- від 20 січня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20 січня 2015 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні, стверджувала, у тому числі і в письмових запереченнях, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з Акта від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_1 (т.1а.с.17-34), у період з 28 листопада 2014 року по 18 грудня 2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено, зокрема, вимоги:

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України через відсутність книги обліку доходів та витрат;

- пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України у зв'язку із незабезпеченням зберігання первинних облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків їх зберігання;

- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, зокрема, занижено чистий дохід за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, у результаті чого занижено податок за доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік на суму 6569,04 грн. (за 2011 рік - на 1152,80 грн., за 2012 рік - на 2795,20 грн., за 2013 рік - на 2621,04 грн.);

- пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - за 2011 - 2013 роки занижено базу для нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування, в результаті чого занижено єдиний внесок, який нараховується з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 34,7%, на суму 20227,55 грн. (за 2011 рік - на 2701,17 грн., за 2012 рік - на 6466,23 грн., за 2013 рік - на 11060,15 грн.);

- пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України - за липень 2012 року та червень 2013 року завищено податковий кредит, в результаті чого занижено податкове зобов'язання із податку на додану вартість всього у сумі 5452,84 грн. (за липень 2012 року - на 5065,12 грн., за червень 2013 року - на 387,72 грн.);

- пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України через несвоєчасне подання до Переяслав-Хмельницької ДПІ розрахунку суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року.

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки, позивачем подано до ДПІ заперечення на нього (т.1 а.с.51-57) разом із копіями податкових накладних.

Листом від 16 січня 2015 року №43/10/17-3 Інспекцією повідомлено ФОП ОСОБА_1, що висновок Акта перевірки залишено без змін (т.1 а.с.58-62).

На підставі Акта перевірки позивача 20 січня 2015 року ДПІ прийнято наступні рішення, з якими не погоджується позивач:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 6569,04 грн. за основним платежем і на 1642,26 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.63);

- податкове повідомлення-рішення №, згідно якого збільшено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 5452,84 грн. за основним платежем і на 1363,21 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.65);

- податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн.(т.1 а.с.67);

- податкове повідомлення-рішення №, згідно якого застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання розрахунку суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року у сумі 170 грн.(т.1 а.с.71);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1604,81 грн. (т.1 а.с.73).

Крім того, 20 січня 2015 року ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно якої позивача зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 20227,55 грн. (т.1 а.с.69).

Щодо оскарження позивачем в адміністративному порядку податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2015 року №, №, №, № та вимоги про сплату боргу №, суд зазначає таке.

Так, 30 січня 2015 року ФОП ОСОБА_1 оскаржено податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року №, №, №, № та вимогу про сплату боргу № в адміністративному порядку до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (т.1 а.с.74-83).

Рішенням від 18 лютого 2015 року №286/14/10-36-10-01-04 Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області продовжило термін розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 30 січня 2015 року №2 в частині оскаржуваних рішень від 20 січня 2015 року №, №, №, № по 3 квітня 2015 року (включно) (т.1 а.с.84).

4 березня 2015 року у рішенні №417/14/10-36-10-01-04 Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області вимогу про сплату боргу № від 20 січня 2015 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення (т.1 а.с.85-87).

Крім того, суд звертає увагу, що у вказаних рішеннях від 18 лютого 2015 року та від 4 березня 2015 року зазначено, що скарга позивача надійшла 2 лютого 2015 року за вх. №648/14/10-36.

13 березня 2015 року ФОП ОСОБА_1 подано скаргу №3 до Державної фіскальної служби у Київській області щодо порушення термінів розгляду вказаної вище скарги (т.1 а.с.88-92).

Проте, Державною фіскальною службою у Київській області у рішенні від 30 березня 2015 року №2840/С/99-99-99-01-03-14 скаргу позивача залишено без розгляду та зазначено, що скарга на вимогу про сплату боргу № від 20 січня 2015 року розглянуто в строк, встановлений частиною четвертою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та пунктом 4.1 Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 9 вересня 2013 року №452 (т.1 а.с.93-94). Крім того, у такому рішенні вказано, що рішенням від 18 лютого 2015 року №286/14/10-36-10-01-04 термін розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року №, №, №, № продовжено по 3 квітня 2015 року (включно).

У судовому засіданні позивач стверджував, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області не надано відповідь на його скаргу на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року №, №, №, № як на день подання позову до суду, так і на час судового розгляду, а тому така скарга вважається задоволеною.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила, що доказів наявності рішення, винесеного за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року №, №, №, №, у податкового органу немає.

За приписами пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (пункт 56.2 статті 56 Податкового кодексу України).

За правилами пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 56.4 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що під час процедури адміністративного оскарження обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Обов'язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Згідно приписів пунктів 56.6 та 56.7 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня. У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

За нормами пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Як передбачає пункт 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

За змістом пункту 56.13 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Враховуючи, що податковим органом не було надано доказів винесення (та/або направлення) рішення за скаргою ФОП ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2015 року №, №, №, №, враховуючи, що факт відсутності такого рішення підтверджено представником Інспекції у судовому засіданні, - суд приходить до висновку, що скарга позивача на вказані податкові повідомлення-рішення вважається задоволеною.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Назване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про несвоєчасність подання до Переяслав-Хмельницької ДПІ розрахунку суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року.

У судовому засіданні позивач стверджував, що за таке порушення до нього вже застосовувались штрафні санкції, які було сплачено. Вказував, що повторне застосування штрафних санкцій за одне й те саме порушення є протиправним.

Як встановлено у ході розгляду справи, камеральною перевіркою своєчасності подання податкової звітності ФОП ОСОБА_1 виявлено несвоєчасне подання податкової звітності зі збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства за квітень 2013 року, за результатами чого складено Акт від 3 червня 2013 року №287/1500/НОМЕР_2 (т.1 а.с.97-98).

3 червня 2013 року Інспекцією на підставі Акта від 3 червня 2013 року №287/1500/НОМЕР_2 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн. (т.1 а.с.96).

15 червня 2013 року ФОП ОСОБА_1 сплачено штрафні санкцій у розмірі 170,00 грн., застосовані підставі Акта камеральної перевірки від 3 червня 2013 року №287/1500/НОМЕР_2, що підтверджується примірником квитанції від 15 червня 2013 року (т.1 а.с.95).

Представник Інспекції у судовому засіданні не змогла пояснити, чому до ФОП ОСОБА_1 двічі застосовано штрафні санкції за одне й те саме порушення.

За нормами пункту 116.2 статті 116 Податкового кодексу України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штрафні санкції застосовані до позивача податковим повідомленням-рішенням № від 20 січня 2015 року за правопорушення, за яким вже було застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції у податковому повідомленні рішенні № від 3 червня 2013 року, а також те, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволено, то суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування такого повідомлення-рішення.

Із приводу податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає таке.

Назване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про заниження позивачем чистого (оподаткованого) доходу за 2011-2013 роки (за 2011 рік на суму 7685,36 грн., за 2012 рік - на 18634,67 грн., за 2013 рік - на 17473,62 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 6569,04 грн.), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011-2013 роки на суму 6569,04 грн.

Стосовно висновку Інспекції про заниження валового доходу за 2012 рік на суму 7131,97 грн., то, як зазначено на сторінках 12-13 Акта, при перевірці встановлено, що до валового доходу поданої декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік (вх. № від 28 грудня 2012 року) не включено суми, які надійшли готівкою через касовий апарат DATECS МР-500Т-05, заводський №ДГ 80010800, фіскальний №, що знаходився за адресою АДРЕСА_1 (склад), згідно звітів РРО за січень 2012 року в сумі 1796,72 грн., за лютий 2012 року в сумі 1852,98 грн., за березень 2013 року в сумі 4439,16 грн. Крім того, до валового доходу 2012 рік згідно арифметичної помилки не було включено суму 469,50 грн. Тому зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 порушено пункт 177.2 статті 177 Податкового Кодексу України та занижено валовий дохід за 2012 рік на суму 7131,97 грн.

Щодо висновку ДПІ про завищення суми валових витрат за 2011 рік на суму 7685,36 грн., за 2012 рік на суму 11502,70 грн. та за 2013 рік на суму 17473,62 грн., суд зазначає таке.

Як вбачається із Акта (сторінки 14-15), проведеною перевіркою встановлено розбіжність у відображенні даних колонки 4 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» додатку 5 податкової декларації про майновий стан і доходи: за 2011 рік від 28 грудня 2012 року №20356 в сумі 7685,36 грн., а саме: завищено витрати на закупку товарно-матеріальних цінностей, які були включені у валові витрати за 2011 рік.; за 2012 рік від 11 лютого2013 року № в сумі 11502,70 грн., а саме: завищено витрати на закупку товарно-матеріальних цінностей, які були включені у валові витрати за 2012 рік.; за 2013 рік від 8 лютого 2014 року № в сумі 17473,62 грн., а саме: завищено витрати на закупку товарно-матеріальних цінностей, які були включені у валові витрати за 2013 рік.

У позовній заяві та у судовому засіданні позивач стверджував, що ним було сформовано витрати та доходи правильно та у відповідності до чинного законодавства. Вказав, що розрахунок податкового органу відображений у Акті перевірки не є правильним, проведений з використанням невідомої формули та невідомих показників, оскільки фактично інвентаризація залишків товару на складі не проводилась, а суми і показники розрахунків наведені в Акті перевірки не стосуються його підприємницької діяльності.

У той же час, представник відповідача у судовому засіданні не змогла пояснити яким чином було зроблено такі розрахунки, а також зазначила, що документи на підставі яких зроблено такі розрахунки та відповідні висновки у податкового органу - відсутні.

На підтвердження правомірності формування доходів та витрат, які було задекларовано, позивачем надано до суду завірені копії книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність; реєстрів отриманих та виданих податкових накладних; карток рахунку: 311; фіскальних чеків; квитанцій до прибуткового касового ордеру; податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2011 рік, за 2012 рік та за 2013 рік із додатком 5; квитанцій (т.1 а.с.122-232, т.2 а.с.17-143).

У силу положень пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.

За змістом пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З огляду на викладене, суд констатує, що висновки Інспекції про заниження позивачем валового доходу за 2012 рік у сумі 7131,97 грн. та завищення валових витрат за 2011 рік на суму 7685,36 грн., за 2012 рік на суму 11502,70 грн. та за 2013 рік на суму 17473,62 грн. не відповідають фактичним обставинам справи та у ході судового розгляду не підтвердились.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що перевірка позивача проводилась у період із 28 листопада по 18 грудня 2014 року, акт перевірки складено 25 грудня 2014 року. У той же час під час такої перевірки досліджувалися обставини щодо правомірності сплати податку із доходів фізичних осіб за весь 2011 рік.

За нормами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За змістом пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Обставини, які виключають застосування строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у цьому випадку - відсутні.

Таким чином, у цій частині відповідачем ще і не дотримано строку давності у 1095 днів під час перевірки правильності визначення валового доходу за період з 1 січня 2011 року по 28 листопада 2011 року та донарахування грошових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб за такий період.

У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що нарахування грошових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб за період із 1 січня 2011 року по 27 листопада 2011 року відбулося поза межами 1095-денного строку давності для цього та є протиправним.

Враховуючи наведене вище, а також те, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволено, - суд приходить до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає наступне.

Як зазначено на сторінках 24-25 Акта перевірки від 25 грудня 2014 року, за наслідками опрацювання достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10 - 17) за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року встановлено завищення задекларованих суб'єктом підприємництва показників у рядку (10-17) декларацій, всього у сумі 5452,84 грн., в тому числі: за липень 2012 року - у сумі 5065,12 грн.; за червень 2013 року - у сумі 387,72 грн.

Такі доводи обґрунтовано тим, що згідно детальної інформації по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість не підтверджені податковими накладними, чим завищено суму податкового кредиту: за липень 2012 року на 5065,12 грн. - згідно додатку №1 до податкової декларації з податку на додану вартість (вх.№ від 17 серпня 2012 року), податкової декларації за липень 2012 року (вх. № від 17 серпня 2012 року) - до податкового кредиту за липень 2012 року включено податкову накладну №426 від 27 березня 2012 року від ТОВ «Аквапласт» (індивідуальний податковий номер 69) на суму податку на додану вартість 5065,12 грн., а на момент перевірки податкова накладна була відсутня. Крім того, вказано, що за червень 2013 року в сумі 387,72 грн. - згідно додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість (вх.№ від 17 липня 2013 року) податкової декларації за червень 2013 року (вх. № від 17 липня 2013 року) до податкового кредиту включено суму податку на додану вартість 387,72 грн. від невизначеного платника (індивідуальний податковий номер платника податку, вказаний в додатку 5 НОМЕР_3).

У судовому засіданні позивач стверджував, що в декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року відображено податкову накладну №426 від 27 червня 2012 року на суму 5065,12 грн. сформовану за рахунок контрагента ТОВ «Аквапласт». При цьому зазначив, що було допущено технічну помилку в додатку 1 до податкової декларації, а саме: неправильно вказано місяць виписки податкової накладної (зазначено 27 березня 2012 року). Також вказав, що до реєстру отриманих та виданих податкових накладних таку податкову накладну включено правильно, а сама накладна складена без порушень. Звертав увагу, що зазначений недолік виправлений поданням уточнюючого розрахунку.

Щодо констатованого податковим органом порушення за червень 2013 року на суму 387,72 грн., то позивач пояснив, що в декларацію з податку на додану вартість за червень 2013 року включено податкові накладні: №216/026 від 11 червня 2013 року на суму податку на додану вартість 154,19 грн.; №428/026 від 18 червня 2013 року на суму того ж податку 91,53 грн.; №622/026 від 25 червня 2013 року на суму податку на додану вартість 142,0 грн. сформовані за рахунок контрагента ФОП ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_3). При формуванні додатку 5 до декларації з податку на додану вартість допущено помилку в індивідуальному податковому номері контрагента, а саме: замість правильного індивідуального податкового номера платника податку - НОМЕР_3 вказано помилковий у зв'язку із опискою - НОМЕР_3). При цьому, до реєстру отриманих та виданих податкових накладних включено вірно. Зазначений недолік виправлений поданням уточнюючого розрахунку.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано примірники податкових накладних: №426 від 27 червня 2012 року; №216/026 від 11 червня 2013 року; №428/026 від 18 червня 2013 року; №622/026 від 25 червня 2013 року (т.1 а.с.99-102).

Крім того, примірники названих вище накладних подавалися позивачем разом із запереченнями на Акт перевірки.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що, докази протиправності формування позивачем податкового зобов'язання із податку на додану вартість і податкового кредиту із такого податку за липень 2012 року та за червень 2013 року, що підтвердила і представник Інспекції, - відсутні.

Крім того, суд враховує, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволено, а тому назване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року, суд зазначає таке.

У Акті перевірки від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_1 податковим органом зроблено висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України через відсутність на час перевірки книги обліку доходів та витрат, а також пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України у зв'язку із незабезпеченням платником податків зберігання первинних облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків їх зберігання (на сторінці 11 Акта перевірки вказано на ненадання книги обліку доходів та витрат, а також книги реєстраторів розрахункових операцій за 2011 рік і 2012 рік).

На підставі таких тверджень 20 січня 2015 року ДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 510 грн.

ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що такі документи у нього було викрадено. При цьому, підтвердив, що ДПІ письмово не повідомляв про втрату таких документів.

Згідно вимог пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

За нормами пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Отже, ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги статті 44 Податкового кодексу України щодо повідомлення контролюючого органу про втрату документів, а також строків відновлення відповідних документів.

Таким чином, назване повідомлення-рішення прийнято правомірно.

Разом із тим, суд звертає увагу, що скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року вважається задоволено у зв'язку із ненаданням відповіді на неї, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування такого податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Стосовно висновків ДПІ про заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на суму 20227,55 грн., суд зазначає наступне.

За висновками Акта перевірки від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: за 2011 рік, 2012 рік та 2013 рік занижено базу для нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування, в результаті чого за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік занижено єдиний внесок, який нараховується з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 34,7%, на суму 20227,55 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік -на 2701,17 грн., за 2012 рік - на 6466,23 грн., за 2013 рік - на 11060,15 грн.

На підставі таких висновків відповідачем винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20 січня 2015 року та рішення № від 20 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1604,81 грн.

Таким чином, підставою для прийняття вказаних рішення та вимоги слугували твердження Інспекції про заниження позивачем чистого доходу за 2011 рік на суму 7685,36 грн., за 2012 рік на суму 18634,67 грн. та за 2013 рік на суму 17473,62 грн., і на основі яких приймалося повідомлення-рішення № від 20 січня 2015 року.

Оскільки, як встановлено судом вище, такі висновки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 20 січня 2015 року та рішення № від 20 січня 2015 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також суд враховує закріплені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що у цьому випадку податковий орган не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій і вимоги про сплату боргу; у той же час, доводи позивача у ході судового розгляду знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн. згідно квитанції №13486184 від 9 квітня 2015 року, доказів понесення інших судових витрат не надано. Тому судові витрати щодо сплати судового збору у вказаній сумі підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року, № від 20 січня 2015 року та № від 20 січня 2015 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу №Ф- від 20 січня 2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20 січня 2015 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 26 травня 2015 р.