Справа № 820/2402/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 р.Справа № 820/2402/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі № 820/2402/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут "Харківпроект"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут "Харківпроект", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №3 від 17.12.2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неправильність та неповноту дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у справі та застосування судом норм права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Будмонтажінвест" (податковий номер 39098627) та ТОВ "Мелана" (податковий номер 39090327) за серпень 2014 року (а.с. 16-31).

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), завищено податковий кредит на суму 122667 грн. у серпні 2014 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у розмірі 122667 грн. за серпень 2014 року (а.с. 30).

На підставі вказаного акту перевірки № 558/20-30-22-03/02497996 від 28.12.2014 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення №3 від 17.12.2014 року за формою "Р" про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ за серпень 2014 року у розмірі 122667,00 грн. та штрафу 61333,50 грн. (а.с. 14).

З дослідженого акту перевірки № 558/20-30-22-03/02497996 від 28.12.2014 року судом встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем та ТОВ "Будмонтажінвест".

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з невідповідності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Коло платників податку на додану вартість, об'єкти, база, ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначено розділом V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

У відповідності до ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування, зокрема, є постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Кодексу, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Ч. 2 ст. 9 Закону передбачено, що первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Письмові докази свідчать, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини з ТОВ "Будмонтажінвест" по виконанню ремонту приміщень, яке належить позивачу на праві власності.

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будмонтажінвест" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (замовник) 01.08.2014 року укладено договір підряду № РОЗ-1. За умовами укладеного договору підрядник зобов'язується виконати власними чи/або залученими силами (субпідряд) роботи (поточний ремонт): поточний ремонт нежитлового приміщення № 45 розміщеного на 1-му поверсі загальною площею 94,2 кв.м., нежитлового приміщення № 86 розміщеного на 3-му поверсі загальною площею 72,6 кв.м., частково нежитлового приміщення № 71 площею 45 кв.м., розміщеного на 4-му поверсі в нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 38, а замовник зобов'язується надати підряднику майданчик для виконання робіт, прийняти та оплатити роботи (а.с.51).

Реальність виконання умов укладеного правочину від 01.08.2014 року підтверджується долученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: договірною ціною, пояснювальною запискою, локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1, кінцевою відомістю ресурсів, актом №270801 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року, податковими накладними № 423 від 22.08.2014 року та № 506 від 27.08.2014 року (а.с.54-55, 56, 57-60, 61-67, 97-101, 111-112).

Оплата будівельних робіт здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 188 від 22. 08.2014 р., № 196 від 27.08.2014 р., № 284 від 15.09.2014 року (а.с. 116-117).

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будмонтажінвест" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (замовник) 05.08.2014 року укладено договір підряду № РОЗ-2. За умовами укладеного договору підрядник зобов'язується виконати власними чи/або залученими силами (субпідряд) роботи: демонтаж несучих конструкцій в нежитлових приміщеннях №23,25, розміщених на 3-му поверсі загальною площею 33.8 кв.м., № 53,54,56,57, розміщених на 2-му поверсі загальною площею 126,8 кв.м. в нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 38, а замовник зобов'язується надати підряднику майданчик для виконання робіт, прийняти та оплатити роботи (а.с.68).

Реальність виконання умов укладеного правочину від 05.08.2014 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: договірною ціною, кінцевою відомістю ресурсів, пояснювальною запискою, локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1, актом № 290803 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року, податковою накладною № 564 від 29.08.2014 року (а.с.71-72, 73-75, 76, 77-79, 102-105, 114).

Оплата будівельних робіт здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 218 від 29.08.2014 року (а.с. 118).

Судом також встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будмонтажінвест" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (замовник) 15.08.2014 року укладено договір підряду № РОЗ-3. За умовами укладеного договору підрядник зобов'язується виконати власними чи/або залученими силами (субпідряд) роботи: поточний ремонт нежитлових приміщень № 81, 88, 90 загальною площею 93,1 кв.м., розміщеного на 3-му поверсі нежитлового приміщення за адресою: м. Харків, пр.. Леніна, 38, а замовник зобов'язується надати підряднику майданчик для виконання робіт, прийняти та оплатити роботи (а.с.80).

Реальність виконання умов укладеного правочину від 01.08.2014 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: договірною ціною, локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1, пояснювальною запискою, кінцевою відомістю ресурсів, актом № 021001 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року, податковою накладною № 565 від 29.08.2014 року (а.с.83-84, 85-88, 89,90-96,106-110, 113).

Оплата будівельних робіт здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 231 від 29.08.2014 року (а.с. 119).

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України у зв'язку з ненаданням на перевірку первинних документів та документів на підтвердження подальшого використання придбаної продукції, з огляду на наступне.

Про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

В даному випадку виконання договорів між позивачем та ТОВ "Будмонтажінвест" підтверджується договірними цінами, пояснювальними записками, локальними кошторисами на будівельні роботи, кінцевими відомостями ресурсів, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Податкові накладні відповідають вимогам закріпленими в ст.201 Податкового кодексу України.

Правочини укладені між позивачем та ТОВ "Будмонтажінвест" виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, сторони претензій одна до одної не мали.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Будмонтажінвест" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки апелянта викладені в акті перевірки № 558/20-30-22-03/02497996 від 28.11.2014 року та апеляційній скарзі про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за серпень 2014 року на суму 122667,00 грн., що призвело до порушення п.200.1, п. 200.2, п. 200.4ст. 200 Податкового кодексу України необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 11.09.2014 року №2820/26-55-22-08/39098627 про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажінвест" (ПН 39098627) щодо підтвердження господарських відносин з платником податків за серпень 2014 року, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного суду України викладених в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, в порушення приписів ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заперечень проти позову та законності податкового повідомлення - рішення від 17.12.2014 року № 3.

Таких доказів не надано апелянтом і до суду апеляційної інстанції.

Натомість позивач, на виконання приписів ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, надав належні докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року по справі №820/2402/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі № 820/2402/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.