Справа № 819/1158/15-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1158/15-a

25 травня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю представника позивача Костельної О.І.,

представника відповідача Мельничук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» (далі - ТОВ завод «Ремпобуттехніка», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 33837,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у 2014 році не виконав у повному обсязі норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим порушив вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». За даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, поданого відповідачем до Тернопільського обласного відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача становить 216 осіб, тому норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році для підприємства склав 9 осіб. Проте, такий норматив не був виконаний, працевлаштовано лише 7 інвалідів. Невиконання нормативу щодо працевлаштування ще 2-ох інвалідів є згідно із статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підставою для сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій в розмірі середньорічної заробітної плати за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, що становить 33535,18 грн. Відповідачем самостійно до 15.04.2015 року не сплачено адміністративно-господарські санкції, а тому за порушення строків їх сплати позивачем нараховано пеню, виходячи із розміру 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, в сумі 301,86 грн. Крім цього, ТОВ завод «Ремпобуттехніка» не інформувало відповідний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 33535,18 грн. та пеню у розмірі 301,86 грн.

Відповідач позовних вимог не визнав, про що подав до суду заперечення проти адміністративного позову від 19.05.2015 року, в яких вказав на те, що протягом 2014 року на підприємство не звертались особи з інвалідністю для їх працевлаштування, не направлялись такі особи ні позивачем, ні центром зайнятості, відтак, норматив для працевлаштування інвалідів в кількості двох осіб не виконаний. Вважає, що на суб'єкта господарювання покладений лише обов'язок зі створення робочих місць з відповідними умовами праці для інвалідів, але останній не може нести відповідальність за те, що до нього не звертались або не направлялась необхідна кількість осіб-інвалідів для працевлаштування, його вини у такому правопорушенні немає. Також вказує на те, що до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості подавались відповідні звіти про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, про те будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, відповідач до суду не подав. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 20-26).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у адміністративному позові, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у запереченні на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також зазначив, що фактично на підприємстві протягом 2014 року не було двох вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ завод «Ремпобуттехніка» у встановленому законом порядку зареєстроване у Тернопільському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець - юридична особа, що використовує найману працю, в якій за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб.

16.02.2015 року ТОВ завод «Ремпобуттехніка» подало до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік, за даними якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік у відповідача становила 216 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 7 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 9 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника у 2014 році склала 16768,00 грн. (а. с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ завод «Ремпобуттехніка» перед Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів сума адміністративно-господарських санкцій становить 33535,18 грн., виходячи з середньорічної заробітної плати штатного працівника у 2014 році 16767,59 грн. та кількості робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами - 2; за період з 16.04.2015 року по 24.04.2015 року за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню, виходячи із розміру 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, у розмірі 301,86 грн. (а. с. 4). Загальна сума заборгованості склала 33837,04 грн. Заперечень щодо розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій та пені у відповідача не було.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»), що підтверджується листами Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 22.04.2015 року № 04/50/1729 (а. с. 7), від 21.05.2015 року № 07/2128 (а. с. 48).

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року, № 875-XII з змінами і доповненнями (далі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»» від 31.01.2007 року № 70 (далі - постанова КМ України № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» 05.07.2012 року № 5067-VI, чинного з 01.01.2013 року, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності та інструкція щодо її заповнення затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності N 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», згідно з вимогою пункту 2.1 якого така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пунктах 3, 4 вказуються кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму № 3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою № 3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слід прийти до висновку, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. А тому законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з обставин справи, відповідач у 2014 році за нормативом робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів повинен був створити 9 робочих місць та повідомити у випадку не зайняття їх інвалідами Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про наявність таких вакантних місць для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями. У ТОВ завод «Ремпобуттехніка» протягом 2014 року фактично згідно з даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів працювало 7 інвалідів, норматив в кількості двох робочих місць не виконано.

При цьому, як вбачається з інформації Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 22.04.2015 року № 04/50/1729 (а. с. 7), наданої на запит Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 20.04.2015 року № 06-211/855 (а. с. 42), ТОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало міськрайонний центр зайнятості про наявність ще двох вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»).

Враховуючи заперечення відповідача, в яких останній зазначає, що інформував Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про наявність вакансій за формою № 3-ПН, та з метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені частинами четвертою, п'ятою статті 11 КАС України, зокрема, суд витребував від Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (за місцем реєстрації відповідача як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття) відомості про те, чи подавало ТОВ завод «Ремпобуттехніка» звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу» протягом 2014 року для працевлаштування інвалідів та зобов'язував надати копії таких звітів про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (а. с. 46).

Згідно з інформацією Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, наданою листом від 21.05.2015 року № 07/2128, ТОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало міськрайонний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу») (а. с. 48).

Таким чином, відповідач жодного разу не повідомляв місцевий центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому суд звертає увагу, що подання звітності про наявність вакансій може бути належним доказом створення робочого місця і наявність вакансії саме для інваліда лише за умови, якщо будуть зазначені такі відомості у відповідних пунктах 3, 4 інформації про попит на робочу силу № 3-ПН, в яких наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) саме інвалідів, враховуючи характеристику вакансії та вимоги до претендента (а. с. 49-51).

ТОВ завод «Ремпобуттехніка» не надало суду жодних доказів на підтвердження того, що на підприємстві були створені два робочі місця для працевлаштування інвалідів та відповідач вживав заходи для працевлаштування інвалідів та інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць саме для інвалідів. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що фактично такі робочі місця з їх спеціальним облаштуванням для осіб з обмеженими можливостями не були створені. Таким чином, слід прийти до висновку, що ТОВ завод «Ремпобуттехніка» не виконало покладений на нього чинним законодавством обов'язок по створенню двох робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням, що позбавило можливості прийняти міри по направленню для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними особами на підприємство.

Суд враховує, що застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом № 875-XII, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю в розумінні статті 216 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року, № 436-IV з змінами і доповненнями (далі - ГК України).

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Підставою для застосування відповідальності учасника господарських відносин відповідно до статті 218 ГК України є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Матеріалами справи підтверджено, що в даному випадку відповідач не вжив жодних заходів, передбачених Законом № 875-ХІІ, для працевлаштування інвалідів, тобто має місце склад правопорушення, відтак, суб'єкт господарювання повинен нести відповідальність, встановлену законом.

Вказана правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 09.07.2013 року (справа № 21-200а13), 19.11.2013 року (справа № 21-397а13), 28.01.2014 року (справа № 21-476а13), яка в силу вимог частини першої статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Наведені вище вимоги нормативно-правових актів та встановлені судом обставини справи спростовують заперечення відповідача та підтверджують наявність підстав для застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до частини п'ятої статті 20 Закону № 875-XII у разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Статтею 11 КАС України встановлено принцип змагальності сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач не спростував доводи адміністративного позову, не надав доказів про сплату адміністративно-господарських санкцій та пені, а позивач в межах повноважень, обґрунтовано звернувся до суду про стягнення з відповідача несплачених у добровільному порядку адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33535,18 грн. та пені на суму 301,86 грн., а всього 33837,04 грн., тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» (46010, місто Тернопіль, вулиця Текстильна, будинок 32, ) в користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (46021, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8, ) адміністративно-господарські санкції у розмірі 33535 (тридцять три тисячі п'ятсот тридцять п'ять) гривень 18 (вісімнадцять) копійок та пеню у розмірі 301 (триста одна) гривня 86 (вісімдесят шість) копійок, а всього 33837 (тридцять три тисячі вісімсот тридцять сім) гривень 04 (чотири) копійки, які перерахувати на р/р № 0002 в ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код одержувача 37977726.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 29 травня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.