Справа № 820/2518/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р. Справа № 820/2518/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

Представник позивача - Кривеженко В.В.

Представник відповідача - Гаркуша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2015р. по справі № 820/2518/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід"

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 05.03.2015 року № .

В обґрунтовування позову зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 року № прийняте Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області без достатніх правових підстав, з перевищенням ним своїх повноважень, а отже є повністю незаконним і підлягає скасуванню, оскільки обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст. 187 та ст. 198 Податкового кодексу України. Вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства. В основу встановленого відповідачем у акті перевірки є висновки відповідача про те, що податкові накладні № 39 від 17.12.2013 року, №68 від 28.12.2013 року та № 70 від 30.12.2013 року отримані від контрагента ТОВ "Харківський завод ЖБК-5", якого позбавлено свідоцтва платника ПДВ. Однак, на момент вчинення правочину, вказані накладні були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому на момент проведення оплати покупцем та на момент реєстрації продавцем податкових накладних ТОВ "Харківський завод ЖБК-5" мало статус платника податку на додану вартість. У зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував відображений в акті перевірки висновок про те, що за лютий 2014 року постачальником ТОВ "Харківський завод ЖБК-5" виписано на адресу позивача податкові накладні, які включені до складу податкового кредиту за лютий 2014 року. Але, з 29.11.2013 року свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Харківський завод ЖБК-5" анульовано. Станом на момент перевірки нове свідоцтво не видано. У зв'язку із чим, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», п.п. а п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок погашення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за листопад 2014 року.

За результатами даної перевірки складено акт № 625/20-38-15-01-09/35246744 від 19.02.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" п. 187.1 ст. 187, п.198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, завищено залишок від'ємного значення ПДВ (р.24) на суму 265000,00 грн.

На підставі акту перевірки № 625/20-38-15-01-09/35246744 від 19.02.20156 року Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 05.03.2015 року № .

Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 180 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на додану вартість для цілей оподаткування може бути будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст. 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; будь - яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит та витрати не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Зокрема, платник податку не може нести відповідальність за неподання контрагентом обов'язкових звітів про свою господарську діяльність, а також за інші порушення законодавства.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (сертифікатів, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як свідчать матеріали справи, фахівцями Основ'янської ОДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), Постанови кабінету Міністрів України № 1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку», проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань правомірності декларування TOB «Завод «Рапід» бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за листопад 2014 року (вх. № від 22.12.2014 року.) у розмірі 5580906 грн. Відповідно наказу Основ'янської ОДПІ м. Харкова від 02.02.2015 року № 105 проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування TOB «Завод «Рапід» бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2004 року.

За результатами перевірки складений акт від 19.02.2015р. № 6254/20-38-15-09/35246744 „Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності декларування TOB «Завод «Рапід», бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за листопад 2014 року.

Перевіркою встановлено, що в порушення п. 187.1. ст. 187, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, TOB «Завод Рапід» завищено: залишок від'ємного значення ПДВ (р.24) на суму 265000,0 грн.

За результатами перевірки встановлено, що за лютий 2014 р. постачальником ТО "Харківський завод ЖБК-5" виписано на адресу TOB "Завод "Рапід" податкові накладні № 39 від 17.12.2013 р. сума ПДВ 100000,00 грн., № 68 від 28.12.2013 р. сума ПДВ 15000,00 грн., № 70 від 30.12.2013 р. сума ПДВ 150000,00 грн., які включено до складу податкового кредиту за лютий 2014 р., але TOB "Харківський завод ЖБК-5" не задекларовані податкові зобов'язання за грудень 2013 р. у зв'язку з анулюванням 29.11.2013 р. свідоцтва платника податку на додану вартість (№ 100309907 від 15.11.2010 р.), у зв'язку з чим згідно «Автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України виникла розбіжність, а саме: завищення податкового кредиту на 265000,00 грн. Станом на момент перевірки нове свідоцтво платника ПДВ не видано.

Колегія суддів вважає такі висновки відповідача необгрунтованими, з огляду на наступне.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як свідчать матеріали справи, спірні податкові накладні були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних без будь-яких заперечень чи перешкод, до цього часу перебувають в реєстрі, що підтвердив сам відповідач у судовому засіданні 31.03.2015 р.

Як вбачається із змісту п. 201.10 ст. 201 ПК України, якщо податкові накладні сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, реєстрація їх в електронному вигляді не можлива.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних виключає порушення вимог п. 201.1 ст. 201 та п. 192.1 ст. 192 ПК України, а отже посилання відповідача на дане порушення є безпідставними.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання податкового органу на п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки в даному випадку спірні суми підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Крім того, під час укладання указаного договору контрагент перебував зареєстрованим в електронному реєстрі платників податків на додану вартість, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100309907.

Письмові докази свідчать, що укладений між TOB «Завод «Рапід» та TOB «ЖБК-5" договір купівлі-продажу № ЖБ-0001094 від 17.12.2013р. мав реальні наслідки.

На підтвердження цього позивачем надано необхідні документи, що підтверджують реальність отримання за договором товарів, зазначених у спірних податкових накладних, а також добросовісність позивача, яка полягає у відповідності вчинених дій господарській меті.

Такими документами є: 1) видаткові накладні щодо отримання товарів, передбачених договором: від 18.12.2013 № ЖБ-005075 - № ЖБ-005080, від 20.12.2013р. № ЖБ-005105 - № ЖБ-005113, від 23.12.2013 № ЖБ-005121 - № ЖБ-005128, від 25.12.2013 № ЖБ-005142 - № ЖБ-005149, від 26.12.2013 № ЖБ-005161 - № ЖБ-005168, від 28.12.2013 № ЖБ-005198 - № ЖБ-005205, від 09.01.2014 № ЖБ-0000011 - № ЖБ-0000018, від 13.01.2014 № ЖБ-0000055 - № ЖБ-0000060, від 06.02.2014 № ЖБ-0000139 - № ЖБ-0000184; 2) акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з перевезення товарів, за договором: № 0602/1 від 06.02.2014, № 1202/1 від 12.02.2014, № 2312/1 від 23.12.2013, № 1302/2 від 13.02.2014, № 2102/1 від 21.02.2014, № 0303/2 від 03.03.2014, № 2603/1 від 26.03.2014, № 0404/2 від 04.04.2014, № 0704/1 від 07.04.2014 № 1004/2 від 10.04.2014, № 1301/1 від 13.01.2014, № 0901/1 від 09.01.2014, № 2812/1 від 28.12.2013 р. № 2612/4 від 26.12.2013, № 2512/1 від 25.12.2013, № 2012/7 від 20.12.2013, № 1812/1 від 18.12.2013; 3) талони замовника на перевезення товарів, передбачених договором: 02 ААГ № 254070, 02 ААГ № 254069, 02 ААА№ 323825, 02 ААА № 339856, 02 ААА № 339864, 02 ААА № 240466, 02 ААА № 240465, 02 ААА № 240463, 02 ААА № 240464, 02 ААА № 240461, 02 ААА № 240462, 02 ААА № 339742, 02 ААА № 240475, 02 ААА №331643, 02 ААА № 240474, 02 ААА № 240471, 02 ААА № 240470, 02 ААА № 339743, 02 ААА №339741, 02 ААА №339701, 02 ААА № 240473, 02 ААА №323824, 02 ААА № 240472, 02 ААА № 240469; 4) виписки з банківського рахунку щодо руху коштів на оплату товарів за договором: за 17.12.2013/16.12.2013 за 30.12.2013/27.12.2013 /а.с. 45-142/.

Колегія суддів зазначає, що ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.03.2014р. № К/9991/54027/12 визначено: «суд касаційної інстанції зазначає, що платник податків, який придбав товар (послугу) в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом. Такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу».

Частиною другою статті 61 Конституції України закріплено принцип індивідуальної відповідальності.

Добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законами обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. У разі, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум ПДВ до податкового кредиту та валових витрат, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що платник податку на момент вчинення господарських операцій мав взаємовідносини з контрагентом, який знаходився за своєю юридичною адресою та був зареєстрованим платником ПДВ, що дає позивачу право на формування податкового кредиту та валових витрат.

Надані позивачем документи первинного бухгалтерського обліку оформлені у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, будь-яких застережень з цього приводу акт перевірки не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються на безпідставних та непідтверджених даних податкового органу.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року по справі № 820/2518/15 прийнята з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2015р. по справі № 820/2518/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.03.2015 року № винесене Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 265000,00 грн. в повному обсязі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Рапід" суму сплаченого судового збору за цим позовом в розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Водолажська Н.С.
Повний текст постанови виготовлений 29.05.2015 р.