Справа № 826/18553/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства спеціальне конструкторсько-технологічне бюро «Інституту проблем безпеки атомних електростанцій» Національної Академії Наук України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва до державного підприємства спеціальне конструкторсько-технологічне бюро «Інституту проблем безпеки атомних електростанцій» Національної Академії Наук України про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державного підприємства спеціальне конструкторсько-технологічне бюро «Інституту проблем безпеки атомних електростанцій» Національної Академії Наук України про стягнення заборгованості в розмірі 76 203,79 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, державне підприємство спеціального конструкторсько-технологічного бюро «Інститут проблем безпеки атомних електростанцій» НАН України є юридичною особою та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва.

23.09.2014 р. управлінням ПФУ в Голосіївському районі м. Києва було складено Акт звірення розрахунків за платежами та сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначених до п. «а» та «б-з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з державним підприємством спеціальне конструкторсько-технологічне бюро «Інституту проблем безпеки атомних електростанцій» Національної Академії Наук України, який був підписаний та направлений відповідачу, а також отриманий останнім 27.09.2014 р.

За наслідками наведеного, управлінням ПФУ в Голосіївському районі м. Києва, згідно направлених розрахунків відповідачу, було визначено до сплати розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на період вересень 2014 р.- жовтень 2014 р.:

- за Списком № 1 в сумі 46 351,06 грн., в тому числі: вересень 2014 року - 23 212,58 грн., жовтень 2014 року - 23 138,48 грн.;

- за Списком № 2 в сумі 29 852,73 грн., в тому числі: вересень 2014 року - 19 452,22 грн., жовтень 2014 року - 10 400,51 грн.

Зазначена сума фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на період вересень 2014 р.- жовтень 2014 р. в загальному розмірі 76 203,79 грн. у встановлений законодавством термін відповідачем сплачена не була, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в загальному розмірі 76 203,79 грн.

З приводу наведеного, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески, згідно зі ст.1 вказаного Закону - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Особи, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи за списками №1 та № 2 визначено, зокрема, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до пункту «а» цієї статті на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Пунктами «б» та «з» зазначеної статті Закону визначено, що до цих категорій також належать: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абзацу 4 п.1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених п. 1 та 2 ст. 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Із набранням чинності з 01.01.2004 року Законом України № 1058-IV порядок компенсації фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій не змінився.

Відтак, якщо пенсіонерам призначено пенсію за пунктами «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то фактичні витрати на виплату і доставку пільгової пенсії покриваються підприємствами, робота на яких дає право на зазначену пенсію.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV визначено обов'язок відповідача стосовно відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладені норми, витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на підставі пунктів «а», «б» - «з» ст. 13 Закону №1788-ХІІ особам, які були зайняті на роботах за Списком №1 та Списком № 2, покриваються підприємствами та організаціями.

Суми витрат, що підлягають відшкодуванню та заявлені до стягнення за даним адміністративним позовом, підтверджені наданими позивачем у справі документами, розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсії.

Стосовно посилання апелянта на те, що позивач невірно розрахував пенсію по гр. ОСОБА_3, то як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно розрахунку трудового стажу по гр. ОСОБА_3 та довідок, виданих гр. ОСОБА_3 її роботодавцями, загальний стаж останньої становить 35 років, 8 місяців та 5 днів, з яких зокрема на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 - 21 рік, 10 місяців та 22 дні.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем було вірно розраховано суму заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій гр. ОСОБА_3, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року.

Також апелянт, в обгрунтування своєї позиції, посилається на те, що ОСОБА_4 ніколи не перебувала з ним у трудових відносинах.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, гр. ОСОБА_4, дівоче прізвище якої ОСОБА_4, змінила прізвище на ОСОБА_4 після укладення шлюбу 14.10.1978 р., в подальшому знову взяла дівоче прізвище ОСОБА_4 після розірвання шлюбу 22.09.1998 р., та знову змінила дівоче прізвище на ОСОБА_4 після укладення нового шлюбу 15.11.2008 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що твердження відповідача про відсутність у нього трудових відносин із гр. ОСОБА_4, є необґрунтованими, оскільки вказана особа, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, працювала на підприємстві відповідача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, при цьому її прізвище тричі змінювалось, а тому посилання відповідача виключно на прізвище ОСОБА_4 є безпідставними.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що доказів погашення відповідачем заборгованості не надано, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного підприємства спеціальне конструкторсько-технологічне бюро «Інституту проблем безпеки атомних електростанцій» Національної Академії Наук України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.