Справа № 826/1954/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна Л.О Суддя-доповідач: Епель О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Справа: № 826/1954/14

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Самсонової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до державного підприємства «Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до державного підприємства «Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА» (далі - відповідач ) про стягнення заборгованості в розмірі 728 698,28 грн. з рахунків у банках, що обслуговують платника податків.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, так як, на думку апелянта, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач має у володінні земельні ділянки, що розташовані за адресою: 1) м. Київ, пр. Палладіна, 46; 2) м. Київ, вул. Малинська, 4; 3) Черкаська область, Канівський район, с. Прохорівка.

20.02.2013 р. та 21.02.2013 р. відповідачем до податкових органів було подано податкові декларації з плати за землю № та № , в яких визначено суми податкового зобов'язання із земельного податку в розмірі 725 330,02 грн. та 1102,25 грн.

Визначені у вказаних податкових декларація суми податкових платежів відповідачем у строки, встановлені податковим законодавством, сплачені не були.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції керувався ст.ст. 14, 54, 57, 59, 287 Податкового кодексу України та виходив з того, що за фактом несплати спірної суми податкового боргу вимога про сплату боргу податковим органом підприємству-боржнику не направлялась.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 54. 1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За змістом п. 57.1 ст. 57 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 59.1, 59.3, 59.4, 59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 287.3 ст. 287 ПК України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною та необхідною правовою підставою для стягнення з платника податків у примусовому порядку суми податкового боргу за зверненням податкового органу є одночасна сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності у платника податків суми узгодженого податкового боргу, про стягнення якої просить податковий орган; 2) і те, що податковим органом було направлено платнику вимогу про сплату саме цього боргу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено апелянтом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, спірна сума податкового боргу виникла з податкових зобов'язань відповідача із земельного податку виключно за 2013 рік, без урахування попередніх періодів, і податкова вимога про сплату саме цього податкового боргу позивачем державному підприємству «Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА» не направлялась.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, у даному випадку, відсутні достатні та необхідні правові підстави для стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати земельного податку за 2013 рік.

Доводи апелянта про те, що відповідачу направлялись податкові вимоги про сплату боргу із земельного податку за 2008 і 2009 роки, колегія суддів вважає необгрунтованими і безпідставними, оскільки, відповідно до розрахунку податкової заборгованості відповідача, наданого суду самим же апелянтом / а.с. 86-87 /, суми податкового боргу, вказані у зазначених податкових вимогах за 2008 і 2009 роки не мають жодного відношення до спірної суми боргу підприємства за 2013 рік, а отже, правові підстави для застосування положень п. 59.5 ст. 59 ПК України відсутні.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апелянт не довів перед судом правомірність своїх позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення та не переконав колегію суддів у своїй правоті.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності жодних правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2015 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.