Справа № 820/2382/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р.Справа № 820/2382/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р. по справі № 820/2382/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області, в якому просив поновити строк на оскарження постанови про накладання штрафу від 09.02.2015 року у розмірі 680 грн.; скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області Пуйда Є.Ю. про накладання штрафу на Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області у розмірі 680 грн. від 09.02.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року у задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року та винести нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 22, 23, 116 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 1.5.1 п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2015 р. № 512/5, з обставин і обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2014 року, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську здійснити перерахунок, нарахування та виплати основної та додаткової пенсії на користь ОСОБА_2 основної та додаткової пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 05.02.2014 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Розпорядженням №175140 від 01.12.2014 року, ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії, але виплати не проведені (а.с.5).

Оскільки боржником у добровільний строк рішення виконано не було, 28.11.2014 року на адресу управління відповідачем було надіслано вимогу від 28.11.2014 року № 61 щодо не виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 415/2966/14-а. На зазначену вимогу позивачем було надано відповідь від 04.12.2014 року № 5930/09-10, про те, що перерахунок ОСОБА_2 проведено 01.12.2014 року, але у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України, управління не має можливості виплачувати пенсію згідно рішення суду.

09.12.2014 року № 73 відповідачем на адресу Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську Луганської області було надіслано повторну вимогу щодо повного та фактичного виконання рішення суду (а.с.11).

На повторну вимогу Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області було надано відповідь від 30.01.2015 року №989/09-10, про те, що перерахунок ОСОБА_2 проведено 01.12.2014 року, але у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України, управління не має можливості виплачувати пенсію згідно рішення суду (а.с.13).

09.02.2015р. старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду в частині виплати з 05.02.2014 року основної пенсії у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком (а.с. 6).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 13 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За правилами ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 75 наведеного Закону, у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2014 року Управлінню Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області було направлено вимогу від 28.11.2014 року № 61 щодо невиконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду по страві № 415/2966/14-а (а.с.9).

На зазначену вимогу Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області було надано відповідь від 04.12.2014 року №5930/09-10, про те, що перерахунок ОСОБА_2 проведено 01.12.2014 року, але у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України, управління не має можливості виплачувати пенсію згідно рішення суду (а.с.10).

09.12.2014 року № 73 відповідачем на адресу Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську Луганської області було надіслано повторну вимогу щодо повного та фактичного виконання рішення суду (а.с.11).

На повторну вимогу Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області було надано відповідь від 30.01.2015 року №989/09-10, про те, що перерахунок ОСОБА_2 проведено 01.12.2014 року, але у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України, управління не має можливості виплачувати пенсію згідно рішення суду (а.с.13).

Колегія суддів вважає хибними посилання апелянта на відсутність бюджетних коштів, що є підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, з огляду на наступне.

Крім того, згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання на території України. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. ст. 2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, у справах «Жовнер проти України», «Кечко проти України», «Васильев проти України», «Войтенко проти України», Європейський суд з прав людини наголошував, що державний орган влади не має права посилатися на відсутність бюджетних асигнувань на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що виплати за рішенням суду позивачу не були проведені.

Так, на виконання зазначеної норми старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області винесено постанову від 09.02.2015 року про накладення на Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську Луганської області штрафу в розмірі 680 грн.

Виходячи з наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що постанова про накладання штрафу від 09.02.2015 року через невиконання рішення суду є законною та обґрунтованою, а отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року по справі № 820/2382/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р. по справі № 820/2382/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Бенедик А.П.