Справа № 813/1813/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року № 813/1813/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Жовковської Ю.В.,

представника позивача Романів О.Б.,

відповідача та представника відповідача Гриб О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в особі філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Гриб Олесі Богданівни, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Гриб Олесі Богданівни, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, в котрому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Гриб Олесі Богданівни №17309715 від 19.11.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будівлю електрощитової, розташованої у місті Львові по вулиці Липинського, 12;

- зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за публічним акціонерним товариством "Укртранснафта" право власності на будівлю електрощитової, розташованої у місті Львів по вулиці Липинського, 12.

Позов обґрунтовує неправомірністю відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме на будівлю електрощитової, з тих причин, що при зверненні з заявою про реєстрацію позивач надав належні документи для проведення реєстрації та котрі не виключали можливості зареєструвати будівлю електрощитової як об'єкт нерухомості. Голосить, що будівля електрощитової є його власністю, оскільки майно входить до статутного фонду та знаходиться на балансі позивача. Відтак, вважає, що відповідач безпідставно відмовив у проведенні державної реєстрації права власності на будівлю електрощитової, у зв'язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти заявленого позову заперечила, надавши суду письмові заперечення, суть котрих зводиться до того, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлю електрощитової, відповідачем було встановлено невідповідність заявлених прав вже зареєстрованим правам на нерухоме майно та їх обтяженням, що і слугувало підставою для відмови у проведенні такої реєстрації. З наведених підстав просить суд у задоволені позовних вимог відмовити.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень будівлі електрощитової у місті Львові по вулиці Липинського, 12.

19.11.2014 року відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17309715.

Як вбачається з рішення №17309715, підставою відмови слугувало те, що з заявою звернулася неналежна особа, а саме: згідно поданих документів, а саме свідоцтва від 15.06.2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1007141 від 13.03.2006 року, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" власником є Відкрите акціонерне товариство "УКРТРАНСНАФТА". Вказаний об'єкт (будівля адміністративного корпусу під літерою "Б-1", яка знаходиться за адресою: вул. Липинського, 12 у м. Львові ) перебуває в повному господарському віданні (форма власності державна). А тому, згідно поданих документів відсутні правові підстави для реєстрації приватної власності будівлі електрощитової за позивачем.

Позивач з таким рішенням не погодився, а тому звернувся з означеним позовом до суду.

Особливості реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (надалі - Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №868 від 17.10.2013 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року (надалі - Положення).

Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачає обов'язковість державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З наведених вище норм вбачається, що реєстраційний орган повинен перевіряти відсутність підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, встановлювати факт відсутності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень, та при наявності таких підстав приймає рішення про зупинення державної реєстрації прав або відмовляє в такій реєстрації.

Статтею 19 Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, та/або рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном.

Відповідно до ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до реєстрації зокрема надав свідоцтво про право власності на будівлю від 15.06.2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, з котрого вбачається, що будівля електрощитової за адресою вул. Липинського, 12 в м. Львові перебуває в повному господарському віданні ВАТ "УКРТРАНСНАФТА" та перебуває у державній власності.

За ст. 136 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК та іншими законами.

Частина 5 ст. 22 ГК України говорить, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Тобто, з наведеного можна зробити висновок, що право господарського відання покладено в основу створення суб'єктів господарювання державного сектора економіки, і за таких умов майно не передається у власність суб'єкта господарювання, а лише надається йому для здійснення його статутної діяльності.

Слід відмітити, що право господарського відання є похідним правом і реєструються таке право після проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно встановлено факт невідповідності заявлених прав вже зареєстрованим правам на нерухоме майно та їх обтяженням, адже право власності на будівлю електрощитової за адресою: вул. Липинського, 12 у м. Львові, як це засвідчує свідоцтво про право власності від 15.06.2005 року, належить державі, тобто зареєстроване за державою Україна, а позивач на праві повного господарського відання здійснює в її інтересах лише правомочності права власності, що за таких обставин дає суду підстави для відмови у задоволені позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будівлю електрощитової.

Враховуючи викладені положення та обставини, у суду також відсутні підстави для задоволення похідної від первинної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності на будівлю електрощитової, що в сукупності є наслідком відмови у позові.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Слід врахувати, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам позивач не надав суду належних, необхідних та достатніх доказів щодо неправомірності поведінки відповідача.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що дії та рішення відповідача узгоджуються з критеріями поведінки суб'єкта владних повноважень, встановленим ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 28.05.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.