Справа № 813/1896/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року № 813/1896/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Жовковської Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Марутяка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області з наступними позовними вимогами:

- визнати незаконною дію відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області, а саме державного виконавця Марутяка Олега Ігоровича по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року ВП № 46974613;

- визнати незаконною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року ВП № 46974613;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі постанови в справі про адміністративне правопорушення від 07.11.2011 року серії ВС1 №068669.

Позов обґрунтовує, тим що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки така винесена на підставі виконавчого документу, строк пред'явлення до виконання котрого минув.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги в частині прийняття оскаржуваної постанови та визнання дій протиправними визнав повністю, надав суду пояснення, що винесення оскаржуваної постанови зумовлено відсутністю фінансування на поштові відправлення, канцелярію тощо.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступні обставини.

20.03.2015 року відповідачем на підставі постанови серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення відкрито виконавче провадження №46974613 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 1000 гривень.

В той же час судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини, що передували винесенню 20.03.2015 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №46974613.

Так, на підставі постанови серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про стягнення з позивача штрафу, 06.12.2011 року було відкрито виконавче провадження ВП №30222950.

Однак у зв'язку з відсутністю майна у позивача як боржника, на котре може бути звернено стягнення, 15.05.2014 року постановою ВП №30222950 виконавчий документ державним виконавцем був повернутий стягувачу.

Державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу у своїй постанові від 15.05.2014 року зазначив, що повторне пред'явлення даного виконавчого документу до виконання є можливе в строк до 15.08.2014 року.

Як це свідчить супровідний лист стягувача, то 18.07.2014 року стягувач повторно пред'явив до виконання постанову серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1000 гривень та у зв'язку з цим відповідачем постановою від 20.03.2015 року відкрито спірне виконавче провадження ВП №46974613.

Позивач, не погодившись з відкриттям зазначеного виконавчого провадження, звернулась до суду з позовом.

Так, при вирішенні спору суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред'явлені до виконання - протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені вище, встановлюються, зокрема для постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, постанова серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про стягнення з позивача штрафу оскаржена не була.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону № 606-XIV, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема внаслідок пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Частиною 2 ст. 23 Закону № 606-XIV передбачено, що після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, -з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як уже було встановлено судовим розглядом, мав місце факт повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з відсутністю майна у позивача, на котре могло бути звернено стягнення, а саме 15.05.2014 року постановою ВП№30222950 виконавчий документ державним виконавцем був повернутий стягувачу.

У зв'язку з цим, постанову серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про стягнення з позивача штрафу було за можливе повторно пред'явити до виконання у відповідності до ст. 22 Закону № 606-XIV на протязі трьох місяців, а саме до 15.08.2014 року, що і було зроблено стягувачем, а саме як це вже було зазначено вище, то 18.07.2014 року стягувач повторно пред'явив до виконання постанову серії ВС1 №068669 від 07.11.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1000 гривень.

Однак, в той же час спірне виконавче провадження №46974613 відповідачем було розпочате лише 20.03.2015 року шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто з очевидним та не заперечуваним відповідачем фактом пропуску трьохмісячного строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, адже як нам говорить стаття 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, водночас як це свідчать матеріали справи, виконавчий документ на момент відкриття виконавчого провадження вважався таким, строк пред'явлення котрого до виконання закінчився.

Резюмуючи наведені обставини, суд констатує, що хоча стягувач і пред'явив виконавчий документ в межах дозволеного трьохмісячного строку пред'явлення виконавчого документу після його повернення йому, однак позаяк станом на момент винесення спірної постанови виконавчий документ був таким, строк пред'явлення до виконання котрого закінчився, що за таких обставин зумовлює суд до визнання протиправними дій відповідача по відкриттю виконавчого провадження та до визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, то така не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративні суди згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень наділені правом перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені в ст. 162 КАС України. Відповідно до п. 2 ч. 2 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд не вправі виходити за межі своїх повноважень та брати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень, в даному випадку відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції.

Права державного виконавця, в тому числі при відкритті виконавчого провадження, чи відмови у відкритті врегульовані Законом № 606-XIV. При цьому суб'єкт владних повноважень враховує ряд факторів необхідних для прийняття відповідного рішення, тому суд не може зобов'язати відповідача вчинити певні дії по відмові у прийнятті виконавчого документа до виконання та винесення рішення відповідно до Закону № 606-XIV.

Поруч з цим, суд вважає достатнім способом захисту порушеного права позивача шляхом визнання судом дій відповідача протиправними та скасування спірної постанови.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам відповідач не надав суду належних, необхідних та достатніх доказів щодо правомірності своїх дій та прийнятого за їх наслідками рішення.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача є такими, що не узгоджуються з критеріями поведінки суб'єкта владних повноважень, встановленим ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, а саме суд дійшов висновку про визнання протиправними дій відповідача при винесенні оскаржуваного рішення та скасування оскаржуваної постанови, у задоволені решти позовних вимог суд відмовляє.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Марутяка Олега Ігоровича по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року ВП № 46974613.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Львівської області Марутяка Олега Ігоровича про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року ВП № 46974613.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.