Справа № 804/20859/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2015 рокусправа № 804/20859/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у грудні 2014 року звернувся до суд з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 14.07.2014.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняту нову постанову, якою у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Нікопольською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у період з 06.05.2014 по 20.05.2014 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт № 1666/04-07-17.03. від 27.05.2014.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 14 липня 2014 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 20791,09 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 10395,55 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими ФОП ОСОБА_1 завищено документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю за 2012-2013 роки на загальну суму 138607,36 грн.

Таке завищення, за висновками контролюючого органу, відбулося в результаті включення до податкової звітності документально підтверджених витрат: вартість виконаних робіт, наданих послуг на суму 189793,57 грн. при фактичних витратах на суму 113471,16 грн., що підтверджується даними книги обліку доходів та витрат № 27, № 28; витрат на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, які не відносяться до витрат операційної діяльності на загальну суму 17500,00 грн.; процентів за користування кредитами відповідно до договорів № 110/4-065 та № 110066144MOVERORAF1, які не відносяться до витрат операційної діяльності.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з підпунктом «ж» підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

Статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірного включення позивачем до складу витрат операційної діяльності витрати на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами на суму 17500,00 грн., адже діяльність по реалізації алкогольних напоїв без отримання ліцензії прямо заборонена законом, а тому витрати на придбання останніх безпосередньо пов'язані з провадженням господарської діяльності позивачем.

Спростовуючи висновки податкового органу щодо завищення позивачем документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарської діяльністю, у зв'язку з включенням до їх складу процентів за користування кредитами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 110/4-065 від 22.05.2008. Також позивачем з ПАТ «Укрсоцбанк» 30.09.2013 було укладено договір про надання овердрафту № 110066144MOVERORAF1.

За умовами вказаних договорів кредиторами ФОП ОСОБА_1 було надано грошові кошти, за користування якими останній сплачував відповідні відсотки.

Судом встановлено, відповідачем не заперечується, що вказані грошові кошти ФОП ОСОБА_1 використовував у власній господарській діяльності та відображав у складі витрат, що враховуються при визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПК України проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Згідно з підпунктом 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України визначено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені норми права, колегія суддів доходить висновку про правомірність включення позивачем до складу витрат операційної діяльності процентів за користування кредитами відповідно до договорів № 110/4-065 та № 110066144MOVERORAF1.

Також не знайшли свого підтвердження й висновки податкового органу про безпідставність включення платником податків до податкової звітності вартості виконаних робіт, наданих послуг на суму 189793,57 грн. у зв'язку з невідповідністю даних, зазначених в книгах обліку доходів та витрат № 27, № 28.

Так, відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 1.5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за № 607/23139 визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення (п. 2.3.2.2 Порядку).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що акт перевірки не містить інформації щодо періодів, господарських операцій, документів, досліджених під час перевірки тощо, за результатами яких податковий орган дійшов висновку про порушенням платником податків податкового законодавства.

При цьому податковим органом ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано жодних належних та допустимих доказів безпідставного відображення в податковій звітності вартість виконаних робіт, наданих послуг на суму 189793,57 грн. на підставі відомостей, що містяться в книгах обліку доходів та витрат № 27, № 28.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року в адміністративній справі № 804/20859/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 19 травня 2015 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова