Справа № 2а-59/11/1521
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ К/800/61663/13

К/800/63434/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 та Новодолинської сільської ради Овідіопільського району Одеської області на постанови Овідіопільського районного суду Одеської області від 30.05.2011 р. та Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 р. у справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача-1 Новодолинської сільської ради Овідіопільського району Одеської області

відповідача-2 Центру державного земельного кадастру при відділі Держкомзему Оводіопільського району

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

про визнання нечинними та скасування рішень і державних актів, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

11.10.2010 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання нечинними рішень Новодолинської сільської ради Овідіопільського району про надання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 згоди на розроблення проектів землеустрою; про визнання державних актів на право власності вказаних осіб на земельні ділянки нечинними та про зобов'язання сільську раду надати йому згоду на розроблення проекту землеустрою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішення щодо дозволів на розроблення проектів прийнято всупереч вимог чинного законодавства та порушує його законні права та інтереси. На цій підставі ОСОБА_4 просив задовольнити позов та стягнути з сільської ради завдану моральну шкоду.

Постановою Овідіопільського районного суду Одеської області від 30.05.2011р. позов задоволено частково.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції та частково задоволено позов.

Не погодившись з рішеннями судів ОСОБА_3 та Новодолинська сільрада звернулись з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просили їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому, скаржники зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях позивач вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються рішення Новодолинської сільради від 26.10.204р. №382-ІІ, 389-ІІ про надання згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо надання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків. В подальшому, у 2007р., ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримали державні акти про право власності на вказані земельні ділянки.

7.08.2007р. ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_3, яка у травні 2008р. отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 2 статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 24.02.2015р. у справі №21-34а15 Верховний суд України зазначив :

«Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.»

Враховуючи зміст вищенаведеного рішення Верховного суду України, колегія суддів доходить висновку про те, що судами розглянуто справу, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту першого частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то частиною другою статті 21 КАС України обумовлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки спір щодо оскарження рішень та дій сільської ради при розгляді питань про передачу земельних ділянок у власність не підлягає розгляду в адміністративних судах, вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Новодолинської сільської ради Овідіопільського району Одеської області задовольнити частково.

Постанови Овідіопільського районного суду Одеської області від 30.05.2011р. та Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р. скасувати.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Суддя А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз