Справа № 820/2232/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 р.Справа № 820/2232/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі № 820/2232/15

за позовом ОСОБА_1

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив суд: визнати незаконним рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 10.12.2014р. №2341/0/ 20-36-17-01-17 щодо відмови у праві на застосування податкової знижки для компенсації вартості здобуття освіти у розмірі 2118,75грн.; скасувати рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 10.12.2014р. №2341/0/20-36-17-01-17 щодо відмови у праві на застосування податкової знижки для компенсації вартості здобуття освіти у розмірі 2118,75грн.; зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області нарахувати податкову знижку за 2013 рік для компенсації вартості здобуття освіти у розмірі 2118,75грн. та зобов'язати Індустріальну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області подати висновок до Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області про перерахування податкової знижки у розмірі 2 118,75грн. за 2013 рік на рахунок ОСОБА_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: Закону України "Про вищу освіту", роз'яснень Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що протягом 2013 року дружина ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка є безробітною та знаходиться на його утриманні, навчалась на юридичному факультеті Донецького Національного Університету. Договір на навчання укладено між Донецьким Національним Університетом та ОСОБА_2, як з особою яка навчається. За навчання дружини у 2013 році з сімейного бюджету було позивачем сплачено 14125,00 грн. У квитанціях про оплату навчання за відповідним договором зазначалися персональні дані (ПІБ) особи, яка навчається (студента), тобто дружини позивача - ОСОБА_2.

У грудні 2014 року позивачем було подано документи до Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області для застосування права на податкову знижку у вигляді: копій паспортів позивача та його дружини, копії свідоцтва про шлюб, копії чеків про сплату за навчання, копію договору про навчання, довідка про суму сплаченого доходу у вигляді заробітної плати та утриманого податку на доходи фізичних осіб за період з 01,01.2013 року по 31.12.2013 року, майнова декларація за 2013 рік.

10.12.2014 року ОСОБА_1 було отримано рішення Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області у вигляді листа від 10.12.2013р. № 2341/0/20-36-17-01-17 про відмову у праві застосування податкової знижки для компенсації вартості здобуття освіти.

Зокрема, відповідач зазначив, що підставою для відмови є роз'яснення Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України (запитання-відповідь з бази знань, категорія питання 103.06.03) в яких зазначається, що чоловік може включити до податкової знижки на навчання лише суми коштів, сплата яких фактично підтверджено відповідним розрахунковим документом, в якому зазначено, що платіж за навчання здійснено безпосередньої особою, яка звертається за податковим кредитом. А в наданих документах, включені витрати фактично здійсненні дружиною (її ПІБ зазначено у квитанціях про оплату навчання).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дії податкового органу щодо відмови позивачу у застосуванні податкової знижки для компенсації вартості здобуття освіти, є такими що протирічать вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Право платника податку з доходів фізичних осіб на податкову знижку регулюється Податковим кодексом України, який набрав чинності 01.01.2011 року (далі -ПК України).

Згідно положень пп.14.1.170. п.14.1. ст.14 ПК України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 166.1 ст. 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача) (п. 166.2 ст. 166 ПК України).

Підпункт 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 ПК України передбачає, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, зокрема, суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості здобуття середньої професійної або вищої освіти такого платника податку та/або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, який не одержує заробітної плати. Така сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожну особу, яка навчається, за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що законодавець чітко визначив обставини в результаті наявності яких особа має право на податкову знижку, а саме: документально підтверджена сума витрат платника податку - резидента, здійснена ним протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених ПК.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, дослідивши зміст квитанцій наданих, як підтвердження здійснення оплат за навчання, правомірно дійшов висновку про те, що вони відповідають нормам чинного законодавства.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про правомірність відмови позивачу у застосуванні податкової знижки для компенсації вартості здобуття освіти з підстав того, що чоловік може включити до податкової знижки на навчання лише суми коштів, сплату яких фактично підтверджено відповідним розрахунковим документом, в якому зазначено, що платіж за навчання здійснено безпосередньо особою, яка звертається за податковим кредитом, а в наданих документах, включені витрати фактично здійснені дружиною (її ПІБ зазначено у квитанціях про оплату навчання), з огляду на наступне.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (стаття 4 ПК України).

З урахуванням цього, положення пункту 166.3.3 ПК України слід розуміти таким чином, що вони стосуються не лише батьків/дітей, а й інших членів сім'ї платника податків (першого ступеня споріднення). Крім того, враховуючи норми Цивільного права щодо сторін у договорах про надання послуг (зокрема послуг освіти), колегія суддів вважає неправомірним обмеження кола відносин, на які поширюється право податкової знижки, лише тими, в яких платник податків є безпосереднім одержувачем таких послуг і відповідно безпосереднім платником коштів згідно документів про оплату.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з вимогами ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів зазначає, що частина 1 ст. 65 Сімейного кодексу України встановлює, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч. 1 ст. 75 вищезазначеного кодексу дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Як вбачається з матеріалів справи, дружиною позивача укладено договір на навчання в інтересах сім'ї за кошти спільної сумісної власності.

Крім того, як вже було зазначено вище, дружина позивача є безробітною, тому очевидно, що кошти, які являються спільною сумісною власністю подружжя набуті позивачем та дружина не може бути платником податку.

Тому фактично понесені витрати є витратами платника податку, а саме позивачем та підлягають до включення до податкової знижки, не залежно від того, сплачена ця сума позивачем, або дружиною, оскільки сплачені кошти є спільною сумісною власністю подружжя, в якому дружина не працює.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача щодо неможливості включення до податкової знижки, коштів сплачених дружиною позивача за навчання, не відповідає принципам сімейного та податкового законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 року по справі №820/2232/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2015р. по справі № 820/2232/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М. Водолажська Н.С.