Справа № 819/1253/15-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1253/15-a

27 травня 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Осташа А.В. при секретарі судового засідання Костецькій Н.Т.,

за участю

представника позивача - Мартинюка Т.Б.,

представника відповідача - Олексюка Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом приватного підприємства «Продекспорт»

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

про скасування рішення №23/19-18-03-00 від 20 квітня 2015 року та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Продекспорт» (надалі по тексту - ПП «Продекспорт» або позивач) звернулося з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі по тексту - Тернопільська ОДПІ або відповідач) про скасування рішення №23/19-18-03-00 від 20 квітня 2015 року та зобов'язання Тернопільської ОДПІ внести до бази даних інформацію про досягнення податкового компромісу ПП «Продекспорт» щодо податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 1 951 027 грн., визначених податковим повідомленням- рішенням від 20 серпня 2010 року №/0.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні позовній заяві, зокрема пояснив суду, що ПП "Продекспорт" до Тернопільської ОДПІ було подано заяву від 17.02.2015 року №17/01 про застосування податкового компромісу по податковому повідомленні-рішенні від 20 серпня 2010 року №/0. Пояснив, що рішенням від 20.04.2015 року №23/19-18-03-00 процедуру застосування податкового компромісу не погоджено. Вказав, що рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу суперечить вимогам чинного законодавства України, а відтак, підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Представник Тернопільської ОДПІ позов не визнав, про що подав письмові заперечення. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні поданим запереченням, зокрема пояснив суду, що в ході розгляду поданої ПП "Продекспорт" заяви від про застосування податкового компромісу по податковому повідомленні - рішенні від 20 серпня 2010 року №/0 встановлено факт невідповідності заяви умовам податкового компромісу, передбачений розділом ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, а саме, відсутність факту визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за періоди до 1 квітня 2014 року, з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України. Вказав, що рішення від 20.04.2015 року №23/19-18-03-00 є таким, що відповідає чинному законодавству України, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПП «Продекспорт» звернулось до Тернопільської ОДПІ із заявою від 17 лютого 2015 року №17/01 «Про намір досягнення податкового компромісу» щодо податкового зобов'язання із податку на додану вартість визначеного податковим повідомленням-рішенням від 20 серпня 2010 року №/0 на суму 2 926 540 грн. (основний платіж - 1 951 027 грн.) (а.с.8-9). Крім того, на виконання вимог Податкового кодексу України, позивачем сплачено 5% від загальної суми зобов'язань, що становить 97 551, 35 грн. (а.с.10).

За результатами розгляду вищезазначеної заяви Тернопільською ОДПІ прийнято рішення від 2 березня 2015 року №11/19-18-03-00 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу».

Не погоджуючись із рішенням Тернопільської ОДПІ від 2 березня 2015 року, платником податків подано скаргу від 12 березня 2015 року до Головного управління ДФС в Тернопільській області.

Рішенням ГУ ДФС у Тернопільській області від 10 квітня 2015 року №1 скасовано рішення Тернопільської ОДПІ від 2 березня 2015 року та зобов'язано повторно розглянути заяву ПП. «Продекспорт» про намір досягнення податкового компромісу.

Тернопільською ОДПІ на виконання рішення ГУ ДФС у тернопільській області було повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 20 квітня 2015 року №23/19-18-03-00 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу».

Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернувся до суду.

Як видно із позиції контролюючого органу викладеної у оскаржуваному рішенні та усних поясненнях наданих представником відповідача в судовому засіданні, підставою для незастосування процедури податкового компромісу слугувало те, що податкові зобов'язання вказані у заяві не відповідають періодам, по яких є можливість застосування податкового компромісу згідно вимог ст..102 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

Суд з такою позицією податкової інспекції не погоджується виходячи з наступних доводів:

17 січня 2015 року набув чинності Закон України №63-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» (далі - Закон №63-VIII), яким внесені зміни до Податкового кодексу щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу.

Податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку па додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пункт 2 Закону встановлює, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку па прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження.

Закон встановлює дві групи зобов'язань, які можуть бути включені до податкового компромісу:

- суми податкових зобов'язань, які не перебували в спорах з контролюючими органами;

- суми податкових зобов'язань, які перебувають в спорах з контролюючими органами.

Абзацом першим 1 пункту 7 підрозділу 9-2 ПК України визначено, що «процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим».

Отже, цими нормами встановлено, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім для застосування податкового компромісу є подання заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5 % від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу.

Тобто, у випадку оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, Законом №63-VIII будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Так, пункт 7 Закону про податковий компроміс містить чіткі умови застосування процедури податкового компромісу до таких податкових зобов'язань, а саме лише наявність заяви платника податків у письмовій формі про намір досягнення податкового компромісу та сплата узгоджених за податковим компромісом сум податкових зобов'язань у визначений термін.

Подання такої заяви є днем узгодження визначених зобов'язань, а сплата таких узгоджених зобов'язань підтверджує досягнення податкового компромісу.

При цьому податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Законом встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового оскарження. Нормами ПК України чітко встановлено, що для податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, достатнім для застосування податкового компромісу є подання платником податків заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплата 5 % від визначеної в ній суми без будь-яких перевірок з боку контролюючого органу. Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про застосування податкового компромісу Тернопільська ОДПІ рішенням від 20.04.2015 року невірно застосувала вимоги ст. 102 ПК України в даних правовідносинах.

Статтею. 102 ПК України визначено строки давності та їх застосування, а саме:

- пункт 102.1 визначає строки для визначення грошових зобов'язань платників податків контролюючим органом;

- пункт 102.4 встановлює строки стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання.

Формулювання в пункті 1 Закону №63-VIII «з урахуванням строків давності» не вказує, який саме строк підлягає застосуванню в податковому компромісі і не дає чіткої вказівки на момент, з якого обраховуватимуться строки давності, передбачені статтею 102 ПК України. А в пункті 7 Закону щодо можливості застосування податкового компромісу по зобов'язаннях, донарахованих контролюючим органом, критерієм для застосування компромісу є неузгодженість податкового-повідомлення рішення, без прив'язки до строків давності, встановлених ст. 102 ПК України. Це пояснюється тим, що згідно з пунктом 102.1 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3. ст. 57 ПКУ передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними Податковим кодексом, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Аналіз вказаних статтей Податкового кодексу України показує, що граничний строк сплати податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом і оскаржуваних платником податків в судовому порядку, настає по закінченні 10 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили.

Як видно з матеріалів справи, податкове зобов'язання визначене у податковому повідомленні-рішенні від 20 серпня 2010 року №/0 є неузгодженим, оскільки триває процедура судового оскарження, судове рішення, яке б набрало законної сили - відсутнє, граничний термін сплати грошових зобов'язань по оскаржуваному повідомленню-рішенню не настав, тому перебіг строку давності тривалістю 1095 календарних днів не закінчився.

Звернення ПП «Продекспорт» з адміністративним позовом в суд зупинило перебіг строку давності тривалістю 1095 календарних днів. В оскаржуваному рішенні Тернопільської ОДПІ відсутнє нормативне обґрунтування застосування строків давності тривалістю 1095 календарних днів, не зазначено причини та момент, з якого контролюючий орган почав обрахунок цього строку.

Посилання представника Тернопільської ОДПІ, що при винесенні рішення по податковому компромісу податковий орган керувався Методичними рекомендації ДФС України №13 від 17.01.2015 року щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, як на підставу для відмови в позові, не заслуговують на увагу.

Суд вважає, що зазначені Рекомендації виходять за межі норм, встановлених Законом №63-VIII, розширюють повноваження контролюючого органу, у зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України на своєму засіданні відповідно до норм Закону України «Про комітети Верховної Ради України» щодо контрольних функцій парламентських комітетів з метою забезпечення прав платників податків прийняв рішення (лист №04-27/10-488 від 18.02.2015 року) (а.с. 13-16), яким вказав, що вищевказаними Методичними рекомендаціями ДФС у спосіб, не передбачений Законом, контролюючими органами приймаються рішення щодо погодження (непогодження) застосування податкового компромісу, де терміни сплати узгодженого зобов'язання для досягнення податкового компромісу визначаються не відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, а відповідно до загальних термінів, передбачених Кодексом, що обмежує можливість застосування податкового компромісу у визначений Законом термін. У зв'язку з чим профільний комітет Верховної Ради України зобов'язав ДФС України привести Методичні рекомендації у відповідність до Закону №63-VIII. Рекомендації №13 не є нормативно-правовим актом, носять рекомендаційний характер. Закон має вищу юридичну силу, а його норми - пріоритет над нормами підзаконних нормативних актів та над рекомендаціями, роз'ясненнями та консультаціями податкового органу.

Як уже зазначено вище, на час звернення позивача до відповідача із заявою про погодження податкового компромісу та на час оформлення відповідачем оскаржуваного рішення від 20.04.2015 року, а також на час розгляду даної справи, судове рішення у справі №2-а-92/11/1970 не набрало законної сили та перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції. Тобто, податкове повідомлення-рішення не було узгоджене (а.с.21-22).

Ураховуючи викладені вище норми податкового законодавства, суд вважає, що оскільки на момент звернення позивача до відповідача із відповідною заявою та на момент відмови відповідача у застосуванні процедури податкового компромісу на всю суму податкового зобов'язання, податкове повідомлення-рішення не було узгоджене внаслідок процедури його судового оскарження, тому застосування відповідачем для відмови в компромісі приписів ст. 102 ПК України є протиправними, в силу приписів п.7 підрозділу 9-2 розділу ХХПерехідних положень ПК України.

Враховуючи обставини спірних правовідносин, відповідно до п.7 підрозділу 9-2 ПК України, досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу.

Оскільки податкові зобов'язання позивача є неузгодженими у зв'язку з відсутністю на час розгляду даної справи рішення суду, яке набрало законної сили по цих зобов'язаннях, граничний термін сплати по оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не настав, тому строки давності, зазначені в ст. 102 ПК України, позивачем при поданні заяви про застосування податкового компромісу на всю суму податкового зобов'язання, пропущені не були.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, натомість позивач довів неправомірність оскаржуваного рішення щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу від 20.04.2015 року №23/19-18-03-00 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу».

З метою захисту порушених прав позивача, суд приходить до переконання про задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 20 квітня 2015 року 23/19-18-03-00 «Про непогодження застосування процедури податкового компромісу», а також зобов'язання Тернопільської ОДПІ внести до бази даних інформацію про досягнення податкового компромісу ПП «Продекспорт» щодо податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 1 951 027 грн., визначених податковим повідомленням- рішенням від 20 серпня 2010 року №/0.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позов підлягає задоволенню, тому відповідно до частини першої статті 94 КАС України на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України 182 грн. 70 коп судового збору, сплаченого ним згідно з квитанції від 06 травня 2015 року №ПН7252 за ставками і правилами, визначеним Законом України «Про судовий збір» (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 20 квітня 2015 року №23/19-18-03-00 "Про непогодження процедури податкового компромісу".

Зобов'язати Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області внести до бази даних інформацію про досягнення податкового компромісу приватного підприємства "Продекспорт" щодо податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму - 1 951 027 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням від 20 серпня 2010 року №/0.

Повернути з державного бюджету України на користь приватного підприємства "Продекспорт" 182 грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29 травня 2015 року.

Головуючий суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.