Справа № 808/1169/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року об 11 год. 32 хв.Справа № 808/1169/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Білик О.В.,

відповідача - Терехової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості за шостим методом №112030000/2014/000205/1 від 15.09.2014;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00255 від 15.09.2014 за митною декларацією №112030000/2014/016200.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ненадання позивачем усіх витребуваних документів, що зумовило відсутність підстав для оформлення заявленого товару за ціною договору. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та фірмою «Intercommodities SA», Швейцарія, укладено контракт купівлі - продажу виливниць №2014/Moulds від 24.04.2014 (далі-Контракт), поставка на умовах DAP Запоріжжя, відповідно до правил Інкотермс 2010.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, а сам: виливниці з розважуванням у 6,5 т, 4,5 т, 3,6 т, використовуються для заповнення розплавленим металом для отримання злитка розважуванням у 6,5 т, 4,5 т, 3,6 т, виготовлені з чавуну з кулястим графітом.

Для здійснення митного оформлення товару 12.09.2014 позивачем засобами електронного зв'язку до Запорізької митниці Міндоходів подано митну декларацію №112030000/2014/016200, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 107 339,13 грн., за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з митною декларацією позивачем для оформлення товару надано пакет документів, а саме:

- зовнішньоекономічний договір №2014/Moulds від 24.04.2014, специфікація №3 від 15.08.2014, лист №213-1513 від 10.09.2014, лист №11/2743 від 26.05.2014;

- комерційний інвойс №ІМ-14-034 від 07.08.2014, ProForma Invoice: 42.609, Delivery-Note №28.338, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE37E9;

- комерційний інвойс №ІМ-14-035 від 08.08.2014, ProForma Invoice: 42.612, Delivery-Note №28.341, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE49E6;

- комерційний інвойс №ІМ-14-042 від 25.08.2014, ProForma Invoice: 42.686, Delivery-Note №28.391, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE31E4;

- комерційний інвойс №ІМ-14-046 від 28.08.2014, ProForma Invoice: 42.703, Delivery-Note №28.402, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE30E7;

- комерційний інвойс №ІМ-14-048 від 29.08.2014, ProForma Invoice: 42.713, Delivery-Note №28.409, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE62E1;

- комерційний інвойс №ІМ-14-049 від 29.08.2014, ProForma Invoice: 42.714, Delivery-Note №28.410, сертифікат відповідності, CMR, експертна декларація №MRN 14DE06E5 та інш.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме:

- з урахуванням поданих документів в яких зазначені вартісні показники товару відсутня практична можливість обрахунку суми загальної вартості товару «Виливниці», вказані у MRN 14DE37E9, MRN 14DE49E6, MRN 14DE31E4, MRN 14DE30E7, MRN 14DE62E1, MRN 14DE06E5;

- в надісланій сканованій копії калькуляції вартості товару продукції б/н від 28.08.2014 не має можливості визначення числових значень складових митної вартості товару через те, що одиниці виміру складових визначені в незрозумілому показнику EUR/штука, який не може бути застосований до зазначених в калькуляції складових. В калькуляції відсутній такий показник, як вартість виконаної роботи. В листі виробника б/н від 28.05.2014 йдеться про унікальність розробки товару, але в калькуляції відсутні витрати на науково-дослідницькі роботи. Показники калькуляції носять загальний характер (добавочно-заправочні матеріали, енергоносії) які не дають можливості визначення митної вартості;

- в надісланій сканованій копії висновку ЗТПП від 12.08.2014 №ОИ-420 відсутні умови формування вартості товару «Виливниці», що унеможливлює проведення обчислення з урахуванням ст.52 МКУ;

- в надісланій сканованій копії контракту №2014/Moulds від 24.04.2014 недоброякісні відбитки печаток та підписів уповноважених осіб.

У зв'язку зі встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею 12.09.2014 направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

У зв'язку з чим, 15.09.2014 позивачем надано пояснення з приводу виявлених розбіжностей та зазначено, що декларантом надано всі наявні документи та ніякі інші документи на момент декларування надаватися не будуть.

Після розгляду наданої позивачем митному органу митної декларації та додаткових документів відповідачем 15.09.2014 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000205/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00255.

Позивач, не погодившись з карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся з позовом до суду.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Відповідно ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в поданих документах. Проте, наявність розбіжностей є суб'єктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду.

При розгляді справи судом встановлено, що позивачем, у зв'язку з виявленими митним органом розбіжностями, надано пояснення з приводу виявлених розбіжностей та зазначено, що декларантом надано всі наявні документи та ніякі інші документи на момент декларування надаватися не будуть.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані на запит позивачем пояснення не спростовують виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів від 15.09.2014 №112030000/2013/000205/1 митним органом зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки, виявлено, що документи, які надані до митного оформлення товару, містять розбіжності. Декларант, відмовився від надання в повному обсязі додаткових документів згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України, що підтверджують митну вартість.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,33 EUR за 1кг (МД №112030000/2014/014277 від 15.08.14, МД №112030000/2014/0015303 від 29.08.2014) призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Митна вартість може бути визнана митним органом за умови надання перелічних додаткових документів.

Згідно вимог ч.4 ст. 57 Митного кодексу України проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації прийнято рішення про визначення митної вартості товару, що імпортується, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Товар по вищевказаній вантажно-митній декларації був випущений у вільний обіг у відповідності до Х розділу Митного кодексу України.

При цьому, митний орган зазначив, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не може бути застосований через те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України, а також відмовився від надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності, які не підтверджують заявлену позивачем митну вартість імпортованого товару, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість, виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника та надано необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Проте, митним органом не були враховані подані документи, додаткові пояснення та документи, які декларант надав на його вимогу, що фактично є підтвердженням формального витребування відповідачем додаткових документів.

Так, митним органом не враховані надані декларантом калькуляція вартості виливниць від 28.08.2014 виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", яка підтверджує ціну контракту; обґрунтоване посилання декларанта на інвойси та відвантажувальні відомості (Delivery-NOTE №№ 28.341, 28.391, 28.338, 28.410, 28.402, 28.409), які були первісно надані до митного органу та містять всю необхідну інформацію для визначення митної вартості, зокрема: кількість, тип, ціну, серійний номер (LOT) тощо, висновок цінової експертизи зовнішньоекономічного контракту Запорізької торгово-промислової палати від 12.08.2014 № ОИ-420, яким підтверджено ціни на виливниці на середньому ринковому рівні.

Також не враховано лист компанії «Lintorfer Eisengieserei GmbH», яка є виробником задекларованого товару, який пояснює що для поставок виливниць по замовленню №60-0922/14 при заповненні експортної декларації в Німеччині компанія зазначає загальну вартість товару. Проте, у зв'язку з запровадженням інтернет системи «Атлас», вартість товарів більше не зазначається в декларації, а реєструється в системі «Атлас».

Суд зазначає, що з урахуванням відсутності можливості впливу зі сторони позивача на порядок складення та заповнення звітності, подання якої встановлено нормами та правилами інших країн, позивач не мав об'єктивної можливості надати митні декларації країни відправлення з зазначенням вартісних показників, оскільки форма заповнення митної декларації країни відправлення таких реквізитів не передбачає.

Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №2014/MOULDS ВІД 24.04.2014 на купівлю-продаж виливниць, зокрема, за Специфікацією №3 від 05.08.2014, сторони узгодили ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. «Виливниці» відповідно до виду продукції, що становить: на 4,5 т, креслення № 5101-01 - 5 880,00 EURO за 1шт.; на 6,5 т, креслення 5101-02а - 6 683,00 EURO за 1шт.; на 3,6 т, креслення 5101-03 - 4 686,00 EURO за 1шт.

Дана ціна товару підтверджується наданими інвойсами, сертифікатами походження, експертними деклараціями, відвантажувальними відомостями, листами компанії виробника, калькуляцією вартості виливниць, наданої виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", висновком цінової експертизи виливниць, наданим Запорізькою торгово-промисловою палатою від 12.08.2014.

Також, митним органом залишено поза увагою, що сторонами по контракту обумовлена вартість імпортованого товару в валюті - Євро за одиницю товару. Крім того, в наданих до митного оформлення документах (калькуляції, листах фірми «Intercommodities SA») вартість складових імпортованого товару зазначена у відсотках від вартості виливниці пропорційно до ціни за виливницю, за яку ціна визначена у євро за штуку.

Таким чином, суд вважає, що посилання митного органу на незрозумілість одиниці виміру задекларованого товару є необґрунтованим.

Поряд з цим, при здійсненні коригування митної вартості та прийняті відповідного рішення, митним органом було порушено вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, норми Митного кодексу України та норми ст. 190 Господарського кодексу України та ст. 632 Цивільного кодексу України, відповідно до яких ціна в договорі встановлюється сторонами договору з урахуванням попиту та пропозиції існуючої на ринку купівлі-продажу товару, тобто сторони вільні у свободі вибору узгодження ціни та механізму її визначення.

Таким чином, у відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту, яким було узгоджено ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. виливниці відповідно до її виду та кількості, позивачем була визначена митна вартість за основним (першим) методом визначення митної вартості - тобто митна вартість визначалась виходячи із вартості виливниці відповідного типу та кількості поставлених за штуку.

Проте, митний орган при здійсненні коригування митної вартості та прийнятті відповідного рішення, виходив із ціни 1,33 EURO за 1кг для товару помножуючи на загальну вагу нетто.

Посилання митного органу не те, що Декларант у деклараціях поданих до митного оформлення сам зазначив вагу в кг, судом не приймаються, виходячи з наступного.

Декларант визначав митну вартість за першим методом відповідно до умов контракту контракту №2014/MOULDS ВІД 24.04.2014 та специфікації №3 від 05.08.2014. Вказаними документами сторони узгодили ціну виходячи із певної вартості за 1 штуку виробу, в залежності від його виду та креслення, при розрахунку ціни така складова частина, як вага, не бралась до уваги.

Митний орган, відповідно ст. 54 МК України, здійснюючи контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час митного оформлення мав можливість впевнитися в механізмі визначення ціни та її розрахунках шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Крім того, всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів декларантом були зазначені та підтверджені наданими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, в оформленій та наданій декларантом первісній митній декларації №112030000/2014/016200 (графа 31 ВМД), так і в рішенні про коригування митної вартості товару (графа 26), яке оформлював сам митний орган, було чітко зазначено тип виливниць та кількість місць (lot/серійний номер).

Посилання відповідача на неможливість визначення митної вартості товару, оскільки надані документи містять розбіжності, а також на відмову декларанта від надання в повному обсязі додаткових документів, судом не приймаються, оскільки раніше надані декларантом документи містили всі необхідні числові значення для визначення числового значення заявленої митної вартості - кількість та тип виливниць, їх ціна відповідно типу виливниць. Обставини та матеріали справи свідчать, що декларант не відмовлявся від надання додаткових документів, а напроти надав всі документи, можливість надання яких об'єктивно існувала у позивача на час витребування митницею, та які підтверджують митну вартість, заявлену декларантом, за ціною договору.

Щодо посилання митного органу на відсутність у висновку ЗТПП від 12.08.2014 №ОИ-420 умов формування вартості товару «Виливниці», що унеможливлює проведення обчислення з урахуванням ст.52 Митного кодексу України, суд зазначає, що з наданого до матеріалів справи листа Запорізької торгово-промислової палати №213-1445 від 28.08.2014, судом встановлено, що в експертному висновку №ОИ-420 від 12.08.2014 зазначена усереднена вартість одиниці маси аналогічного (подібного) товару згідно УКТ ЗЕД 8454 20 00 00, який постачається через кордон експортерами з Німеччини, розрахована, як співвідношення суми торгової операції, вираженої EUR, до кількості реалізованого товару, вираженого в кілограмах (відповідно до статистики Міжнародного центру ЮНКТАД/ВТО).

Крім того, суд зазначає, що аналіз повноти та обґрунтованості висновку компетентного органу про якісні та вартісні характеристики товарів знаходиться поза межами повноважень митного органу під час здійснення процедури митного оформлення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: «вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна в митниці Міндоходів інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на рівні 1,33 EUR за 1 кг товару (МД №112030000/2014/014277 від 15.08.2014, МД 112030000/2014/015303 від 29.08.2014).

Суд зазначає, що митним органом не обґрунтовано правомірність застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості, з огляду на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідач вказує на наявність у митного органу інформації щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,33 EUR/кг, разом з тим, митним органом не застосовано метод визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (2б).

Посилання митного органу лише на наявну інформацію щодо раніш визначених митних вартостей не може бути беззаперечним доказом з боку митного органу. Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Крім того, як свідчать матеріали справи, зазначені в рішенні про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000205/1 в якості джерела для визначення митної вартості заявленого товару за резервним методом митні декларації №112030000/2014/014277 та №112030000/2014/015303 є повторно оформленими деклараціями з митною вартістю, визначеною за шостим методом. Поданими до митного оформлення вони були так само позивачем на підставі так само раніше прийнятих рішень про коригування митної вартості за шостим методом, на той самий товар «Виливниці», того ж типу та креслення, того ж виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" Ратиген, Германія поставленого тому самому підприємству ПАТ"Дніпроспецсталь". Фактична ж ціна за контрактом та митна вартість яку декларант (ПАТ "Дніпроспецсталь") визначав первісно на ці ж виливниці була інша, ніж митна вартість що міститься в ціновій базі ДМСУ за вказаними повторними митними деклараціями.

Суд зазначає, що дані цінової бази Державної митної служби України щодо рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів з огляду на положення частини другої статей 49, 53, 57 МК України, відповідно до яких перший метод визначення митної вартості є основним, за умови дотримання декларантом вимог щодо порядку декларування митної вартості товарів та документального підтвердження розміру митної вартості, визначеної за першим методом, не можуть вважатись достатніми та визначальними для висновку про недостовірність митної вартості товару та не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за методом №1 надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару (метод №2ґ).

При розгляді справи суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару та карток відмови в прийнятті митних декларацій, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказані рішення підлягають скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 2, 4, 7-12, 69-71, 94, 158, 160-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості за шостим методом №112030000/2014/000205/1 від 15.09.2014.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00255 від 15.09.2014 за митною декларацією №112030000/2014/016200.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» судовий збір в розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко