Справа № 159/2022/15-а
Суддя: Василюк О. С.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2022/15-а
Провадження № 2-а/159/83/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 02 червня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням - судді Василюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковель та Ковельському районі Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ковелі та Ковельському районі про перерахунок та виплату призначеної пенсії як державному службовцю. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 11.03.1994 року по 05.09.2011 року включно вона працювала на різних посадах державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується записами в трудовій книжці, стаж роботи державної служби становить 17 років 05 місяців 24 дні. Загальний трудовий стаж - 34 роки 9 місяців. 05.09.2011 року позивач була звільнена із займаної посади провідного спеціаліста відділу з призначення пенсій на підставі ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України - тобто за станом здоров'я та виходом на пенсію, що відображено в трудовій книжці. Відразу ж звернулася із заявою про призначення пенсії і 26.03.2012 року отримала пенсійне посвідчення. При звільненні позивач подавала керівництву управління заяву про виплату їй всіх належних при звільненні сум заробітної плати. Проте у виплаті 10 посадових окладів, що передбачено ст. 37 Закону України «Про державну службу» при виході на пенсію позивачу відмовили, пояснивши це тим, що в даний час є вказівка тимчасово не виплачувати цих сум і попросили поки що не писати такої заяви. Після виходу на пенсію позивач тривалий час хворіла, потім відновлювала своє здоров'я. В 2012 році поїхала до батьків в місто Дніпродзержинськ аби допомагати їм та доглядати, оскільки на той час вони вже були похилого віку, хворіли, батько сліпий. В травні 2013 року померла мати. Після смерті матері важко захворів батько, і вона змушена була підтримати його, доглядати і допомагати в побуті. Весь час від смерті мами до лютого 2015 року позивач проживала з батьком ОСОБА_2 по місцю його постійного проживання в м. Дніпродзержинськ. 16 лютого 2015 року позивач повернулася на деякий час додому в м. Ковель. 09 березня цього року позивач зустріла свою колишню колегу і вона повідомила, що їй виплатили допомогу при виході на пенсію як державному службовцю в розмірі 10 посадових окладів, а тому вирішила знову звернутися до управління Пенсійного Фонду в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області і 27.03.2015 року подала в канцелярію управління заяву про виплату належних їй 10 посадових окладів. Листом відповідача № 2804/09-01 від 02.04.2015 року позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти посадових окладів, в зв'язку з тим, що так як підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, то державному службовцю не виплачується передбачена ст. 37 Закону України «Про державну службу». Дане твердження відповідача позивач вважає незаконним і необгрунтованим., а тому просить визнати дії Управління Пенсійного Фонду України у м. Ковелі та Ковельському районі щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 - ти посадових окладів неправомірними. Просить поновити строк звернення до суду та зобов'язати управління Пенсійного Фонду України у м. Ковелі та Ковельському районі Волинській області виплатити ОСОБА_1, 1957 року народження, жительці АДРЕСА_1, грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) посадових окладів, що передбачено п. 12 Закону України «Про державну службу» з урахуванням проведених виплат.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, вказавши у позовній заяві письмове прохання про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м.Ковелі та Ковельському районі в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та просить відмовити в задоволенні позову з мотивів викладених у поданому запереченні, - в якому вказано, що адміністративний позов слід залишити без розгляду, в зв'язку з пропущенням строків звернення до суду.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З 11.03.1994 року по 05.09.2011 року включно , позивач ОСОБА_1, працювала на різних посадах державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується записами в трудовій книжці, стаж роботи державної служби становить 17 років 05 місяців 24 дні. Загальний трудовий стаж - 34 роки 9 місяців.

05.09.2011 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади провідного спеціаліста відділу з призначення пенсій на підставі ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України - тобто за станом здоровя та виходом на пенсію, що відображено в трудовій книжці. Відразу ж звернулася із заявою про призначення пенсії і 26.03.2012 року отримала пенсійне посвідчення.

Як встановлено судом, при звільненні позивач ,ОСОБА_1, подавала керівництву управління заяву про виплату їй всіх належних при звільненні сум заробітної плати. Проте в усній формі у виплаті 10 посадових окладів, що передбачено ст.. 37 Закону України «Про державну службу» при виході на пенсію їй відмовили, пояснивши це тим, що в даний час є вказівка тимчасово не виплачувати цих сум і попросили поки що не писати такої заяви.

27.03.2015 року позивач повторно подала до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковель та Ковельському районі Волинської області заяву про виплату належних їй 10 посадових окладів.

Листом відповідача № 2804/09-01 від 02.04.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти посадових окладів, в зв'язку з тим, що так як підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, то державному службовцю не виплачується передбачена ст.37 Закону України «Про державну службу» допомога в розмірі 10 посадових окладів

Суд вважає твердження відповідача незаконним та необгрунтованим з наступних підстав.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла станом на день мого звільнення з роботи і виходу на пенсію, на одержання пенсій державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для жінок не менше 20-ти років, які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців.

Відповідно до норм вищевказаного Закону , державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10-ти років виплачується грошова допомога у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Статтею 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні» передбачено, що особам перед пенсійного віку, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в звязку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, - гарантує право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають необхідний загальний трудовий стаж, у тому числі на пільгових умовах.

Цією нормою встановлена додаткова соціальна гарантія з боку держави для певної категорії громадян, а саме: право на достроковий вихід на пенсію за півтора року. Використання особою такої додаткової гарантії не може бути підставою для позбавлення особи інших належних їй гарантій, встановлених іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст..ст.1 та 12 Закону України «Про оплату праці», правових висновків Конституційного Суду України викладених в рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року , у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто уcіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. Отже, є підстави для поновлення позивачу строку звернення з позовом до суду.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на грошову виплату в розмірі 10-ти посадових окладів , що передбачено ч.12 Закону України « Про державну службу» з урахуванням проведених виплат.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 86, 94 ч. 2 ст. 99, 122 ч.4, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 Кодексу Адміністративного судочинства України, на підставі ст.. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні"28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" п. 2 ч. 1 , ч. 2 ст. 40 Кодексу Законів про Працю України, Рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2013 від 26.11.2013 року

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі про перерахунок та виплату призначеної пенсії як державному службовцю.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів, відповідно до ч.12 ст.37 Закону України « Про державну службу» з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області в користь Державного бюджету України судові витрати по справі в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: О.С. Василюк