Справа № 818/3683/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 р. Справа №818/3683/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Васильця С.О.,

представника відповідача - Куц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3683/14

за позовом Приватного підприємства "Тарасівка-99"

до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Тарасівка-99» (далі - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, Охтирська ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 504659грн. за основним платежем та на 126 165грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі акту від 13.08.2014 року №157/18-11-22/34205162 планової виїзної перевірки ПП «Тарасівка-99» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37 575грн.39коп. та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 504659грн. за основним платежем та на 126 165грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, не погоджуючись з якими, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку відповідно до положень ст.56 Податкового кодексу України. Рішенням Головного управління Міндоходів у Сумській області від 24.10.2014 року вих.№16114/10/18-28-10-03-04-186/237ск податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № було залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № - скасовано в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 371грн.86коп. та замість нього прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп. Рішенням Державної фіскальної служби України від 01 грудня 2014 року вих.№7694/6/99-99-10-01-03-15 було відмовлено в задоволенні повторної скарги на вищевказані податкові повідомлення рішення, які позивач вважає протиправними, виходячи з наступного.

Як зазначено в акті перевірки, ПП «Тарасівка-99» на порушення п.39.1, п.39.2, п.39.5 ст.39, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України занизило суму податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 210315грн., в т.ч. за липень 2013 року у сумі 157 496грн. та за серпень 2013 року у сумі 52819грн. у зв'язку із заниженням бази оподаткування по продажу за договорами поставки №31/2012-пш від 01.07.2012 року та №31/2012-Я, укладеними з ТОВ «Українські аграрні інвестиції», пшениці та ячменю пов'язаній особі за цінами меншими за звичайні. Проте, на думку позивача, даний висновок не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом для визначення звичайної ціни товару застосовано передбачений п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу), при цьому в довідці від 18 березня 2014 року №06.02.61-1891, отриманої відповідачем від Головного управління статистики у Сумській області, про рівень середніх цін реалізації сільськогосподарської продукції по Великописарівському районі Сумської області міститься інформація про ціни реалізації пшениці та ячменю за певні періоди (січень-липень та січень-серпень), але не міститься інформація про рівень цін реалізації за липень та серпень 2013 року. Крім того, у вказаній довідці відсутні відомості про класи на пшеницю та ячмінь, в той час як в акті перевірки йдеться про заниження цін реалізації на пшеницю 5,6 класу та ячменю 3 класу. Отже, Охтирською ОДПІ всупереч вимог п.39.14 ст.39 Податкового кодексу України не доведено належним чином факту, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни внаслідок відсутності достовірної інформації про укладені на момент продажу товару договори з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами у співставних умовах.

З приводу висновку відповідача про порушення п.189.1 ст.189, пп. г п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України у зв'язку із заниженням податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 158950грн., в т.ч. за грудень 2013 року в сумі 158950грн., по залишкам озимої пшениці урожаю 2008 року, фактичну наявність яких не доведено під час проведення перевірки, а також їх використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності сільськогосподарського підприємства, позивач вважає, що він не є кредитором за грошовими зобов'язаннями до ТОВ «Надежда», яке здійснювало зберігання озимої пшениці в кількості 733812 кг, у розумінні норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», і відповідно не повинен був заявляти кредиторську вимогу до ТОВ «Надежда» щодо повернення пшениці зі зберігання.

Також позивач вважає помилковим твердження відповідача про порушення ним п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України внаслідок завищення податкового кредиту з ПДВ за листопад 2013 року у сумі 21750грн. згідно з податковою накладною №9 від 23 жовтня 2013 року по господарській операції з придбання цукру у ПП «Дружба 6» на загальну суму 130500грн., в т.ч. ПДВ 21750грн., оскільки відсутність документів, що підтверджують транспортування товару, сама по собі за наявності інших первинних документів не впливає на правомірність формування податкового кредиту за наслідками здійснення таких господарських операцій.

Крім того, підприємство не погоджується із завищенням ним податкового кредиту з ПДВ у сумі 117290грн., в т.ч. за березень 2011 року у сумі 4036грн., за червень 2011 року у сумі 1106грн., за вересень 2011 року у сумі 544грн., за грудень 2011 року у сумі 7216грн., за березень 2012 року у сумі 19895грн., за червень 2012 року у сумі 3802грн., за вересень 2012 року у сумі 4827грн., за грудень 2012 року у сумі 9460грн., за березень 2013 року у сумі 39301грн., за червень 2013 року у сумі 4252грн., за вересень 2013 року у сумі 5493грн. та за грудень 2013 року у сумі 17358грн., та з порушенням ним п.198.3 ст.198, пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, посилаючись на те, що орендна плата за використання сільськогосподарської техніки, автомобілів та обладнання згідно з умовами договорів, укладених з ТОВ «Українські аграрні інвестиції», має сплачуватися за весь час перебування майна в оренді, незалежно від його фактичного використання в господарській діяльності ПП «Тарасівка-99» у певні періоди року. Зокрема, контролюючим органом в процесі проведення перевірки не була врахована специфіка сільського господарства та сезонний характер виробництва, коли протягом року лише в певний період часу можуть використовуватися сільськогосподарські машини для проведення визначеного комплексу польових робіт.

Відтак, з огляду на наведені вище доводи податкове повідомлення-рішення 28.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 504659грн. за основним платежем та на 126 165грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, на переконання позивача, слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп., винесене за порушення ПП «Тарасівка-99» положень пп. 168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що підприємством своєчасно і в повному обсязі було перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб, утриманий при виплаті доходу від надання в оренду земельної частки (паю) за відповідні періоди, у т.ч. за 2011 -2013 роки. Протягом останніх 1095 днів штрафні (фінансові) санкції до ПП «Тарасівка-99» за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків не застосовувалися. Таким чином, розмір штрафних (фінансових) санкцій, які можуть бути застосовані до позивача до як платника податків за неперерахування в граничний строк сплати, встановлений пп.168.1.4 п.168 ст.168 ПК України податку на доходи фізичних осіб щодо доходу від надання в оренду земельної ділянки (паю), не повинен перевищувати 25 %.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із перелічених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснивши (т.2, а.с.112-115), що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Тарасівка-99» встановлено, що підприємство продає ТОВ «Українські аграрні інвестиції», яке є пов'язаною особою, пшеницю та ячмінь за цінами, нижчими від звичайних більше ніж на 20%. Для розрахунку звичайної ціни на пшеницю 5 класу, пшеницю 6 класу та ячмінь 3 класу відповідно до положень п.39.11 ст.39 ПК України застосовані середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції, які діяли у Великописарівському районі Сумської області за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, надані Головним управлінням статистики у Сумській області листом від 18.03.2014 року №06.02-61-1891 на запит Охтирської ОДПІ від 13.03.3014 року №2886/9/18-11-22-0105. Середні ціни на пшеницю по Великописарівському району Сумської області згідно із даним листом вказані без урахування податку на додану вартість, дотацій, накладних витрат по закупівлях, транспортних та експедиційних витрат. Отже, ПП «Тарасівка-99» занизило суму податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 210315грн., в т.ч. за липень 2013 року у сумі 157 496грн. та за серпень 2013 року у сумі 52819грн. у зв'язку із заниженням бази оподаткування по продажу пшениці та ячменю пов'язаній особі за цінами меншими за звичайні.

Також, під час проведення перевірки платником податків не надано жодних документів щодо надходження коштів від продажу зерна (пшениці озимої), що знаходилося на зберіганні у ТОВ «Надежда», а також документів, щодо підтвердження передачі зерна на зберігання, надання послуг зберігання та подальшого переміщення пшениці. Незважаючи на вимогу контролюючого органу, викладену в листі від 30.07.2014 року №7910/10/18-11-22-0105, ПП «Тарасівка-99» відмовилося від проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в розрізі зернових культур (пшениці) урожаю 2008 року, про що посадовими особами Охтирської ОДПІ 06.08.2014 року складено акт про відмову. Тобто під час проведення перевірки позивачем не надано доказів щодо фактичної наявності пшениці 4 та 6 класів врожаю 2008 року в кількості 733812 кг на суму 794749грн.92коп., яка зберігалася до листопада 2009 року згідно з договором зберігання у ТОВ «Надежда», ні в перевіреному періоді, ні на момент проведення планової виїзної документальної перевірки, що свідчить про порушення підприємством п.189.1 ст.189, пп.г п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України та заниження ним податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 158950грн., в т.ч. за грудень 2013 року в сумі 158950грн.

З приводу взаємовідносин між ПП «Тарасівка» та ПП «Дружба 6» щодо придбання цукру в кількості 17400кг на загальну суму 130500грн., в т.ч. ПДВ21750грн., в жовтні 2013 року за договором поставки №114 від 20.10.2013 року вказав, що на перевірку підприємством не надано додаткових угод, специфікацій та інших додатків до договору, а також товарно-транспортних накладних. Крім того, з подорожнього листа №1074 вантажного автомобіля від 27.09.2013 року неможливо визначити, з якого місця (складу) здійснювалася поставка цукру та чому доставка цукру здійснювалася з м. Волочева. Також на подорожньому листі відсутній підпис та печатка вантажовідправника, інформація, яка особа відпускала та приймала цукор, інформація про час вибуття та прибуття автотранспорту, та про місце доставки вантажу. Відтак, у платника податків немає підтверджуючих документів на транспортування товару від постачальника. Із наданого під час проведення перевірки сертифікату відповідності на цукор білий кристалічний слідує, що його виробником є ВАТ «Новоіванівський цукровий завод», розташований в смт. Коломак, вул. Перемоги,123, код за , а з посвідчення №649 від 01.12.2012 року на якість цукру білого кристалічного вбачається, що одержувачем товару є ТОВ «Цукорагропром» та цукор відвантажено 01.12.2012 року в кількості 40000кг, виробництва 2012 року. Таким чином, сертифікати якості та посвідчення про якість цукру не є належними доказами реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ за листопад 2013 року у сумі 21750грн.

Обґрунтованим, на думку представника відповідача, є і висновок контролюючого органу про неправомірне включення ПП «Тарасівка-99» до складу податкового кредиту сум ПДВ по послугам з оренди сільськогосподарської техніки за договорами оренди рухомого майна №31/11 від 30.09.2009 року та 331/12 від 01.01.2012 року, укладеними з ТОВ «Українські аграрні інвестиції», яка не використовувалася у власній господарській діяльності підприємства, в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ всього у сумі 117290грн. Зокрема, посадовими особами Охтирської ОДПІ було з'ясовано, що згідно з подорожніми листами, журналами реєстрації шляхових листів, реєстрами документів та оборотно-сальдовими відомостями по рах.2031 «Паливо», актами виконаних робіт, податковими накладними сільськогосподарська техніка (сівалки, зерно мети, завантажувачі сівалок, трактори, обприскувачі, очищувачі зерна, розкидачі, зерноочисні машини, розкидачі міндобрив, завантажувачі зерна, навантажувачі, плуги, польові культиватори, культиватори, тощо) використовувалася в сільськогосподарській діяльності позивача не протягом усього року, а лише в певні періоди. Тобто ПП «Тарасівка» всупереч вимог п.198.3 ст.198, пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України орендувало сільськогосподарську техніку щомісячно та відносило до податкового кредиту суми ПДВ в повному обсязі, хоча перелічена вище техніка використовувалася у виробництві продукції у визначених проміжках часу, оскільки необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум ПДВ є факт їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності.

Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є правомірним та скасуванню не підлягає.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ПП «Тарасівка-99» на порушення пп. 168.1.4, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України не перерахувало до бюджету на граничний строк сплати податок на доходи фізичних осіб щодо доходу від надання в оренди земельної частки (паю) за відповідні періоди в сумі 61 294грн.61коп., в т.ч. за 2011 року на суму 19 468грн.08коп., за 2012 року на суму 5065грн.80коп. та за 2013 року на суму 36760грн.73коп., що стало підставою для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 37203грн.53коп. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за №.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 25.06.2014 року до 23.07.2014 року працівниками Охтирської ОДПІ проводилася планова виїзна перевірка ПП «Тарасівка-99» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, результати якої оформлені актом від 13.08.2014 року №157/18-11-22/34205162 (т.1, а.с.25-143).

Перевіркою ПП «Тарасівка-99» встановлено порушення, зокрема:

пунктів 39.1, 39.2, 39.4, 39.5 статті 39, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 18,. пунктів 198.1. 198.2 198.3, «г» 198.5, 198.6 статті 198, підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс України), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість: по загальній декларації за листопад 2013 року на суму 21750 грн.. по скороченій декларації на загальну суму 482909 грн., у тому числі за вересень 2011 року на суму 544 грн., за грудень 2011 року на суму 7216 грн., за вересень 2012 року на суму 28524 грн., за грудень 2012 року на суму 9460 грн., за січень 2013 року на суму 199 грн., за листопад 2013 року на суму 260658 грн., за грудень 2013 року на суму 176308 гривень;

підпунктів 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету із нарахованої заробітної плати та із доходу від надання в оренду земельної частки (паю).

Причиною донарахування податку на додану вартість стало:

збільшення податкового зобов'язання на суму податку на додану вартість по операціях: з реалізації продукції власного виробництва пов'язаній особі ТОВ «Українські аграрні інвестиції» по цінах нижчих від звичайних; списання залишку озимої пшениці, яка не використовувалась в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності сільськогосподарського підприємства;

зменшення податкового кредиту на суму податку на додану вартість по операціях з: прилбання цукру у ПП «Дружба 6», які носять безтоварний характер; отримання послуг оренди рухомого майна у ТОВ «Українські аграрні інвестиції», які не використовувались у господарській діяльності сільськогосподарського виробництва.

Так, актом Охтирської ОДПІ від 13 серпня 2014 року №157/18-11-22/34205162 встановлено, що ПП «Тарасівка-99» здійснювало продаж продукції власного сільськогосподарського виробництва (95 відсотків від загального обсягу продаж) пов'язаній особі ТОВ «Українські аграрні інвестиції» (код за , м. Київ) за цінами, що відрізняються в бік зменшення від звичайних більш ніж на двадцять відсотків. У відповідності до статутних документів засновником ПП «Тарасівка-99» є ТОВ «Агрофірма Семереньки». При цьому, у ТОВ «Агрофірми «Семереньки» частка у статутному капіталі Т0В «Українські аграрні інвестиції» складає 41 відсоток, ТОВ «Агрофірма «Кочубій» надає 59 відсотків.

Згідно з висновком Охтирської ОДПІ від 24 вересня 2014 року №9455/8/18-11-22-0103 для визначення звичайної ціни реалізації продукції власного виробництва (пшениця, ячмінь) у ході перевірки ціни реалізації даної продукції були порівняні з інформацією, наданою Головним управлінням статистики в Сумській області і які були взяті за основу при здійсненні аналізу (детальний опис наведено в акті перевірки). Тобто, для визначення звичайної ціни Охтирською ОДПІ було застосовано метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналоги продажу). Перевіркою було збільшено податкове зобов'язання за липень 2013 року на суму 157496 грн., за серпень 2013 року на суму 52819 гривень.

Крім того, перевіркою було встановлення заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2013 року на суму 158950 грн. по залишках озимої пшениці урожаю 2008 року в кількості 733812 кг, фактичну наявність яких ПП «Тарасівка-99» не доведено, та відповідно і використання її у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності сільськогосподарського підприємства. У відповідності до результатів проведеної інвентаризації, озима пшениця урожаю 2008 року, яка знаходилась на зберіганні у ТОВ «Надежда» (с.Караван, Нововодолазький район, Харківська область), була списана ПП «Тарасівка-99» на витрати господарства.

Проведеною перевіркою встановлено завищення податкового кредиту по загальній декларації за листопад 2013 року на суму 21750 гри. по операції придбання цукру в кількості 17400 кг у контрагента ПП «Дружба 6» (с. Марківка, Білопільський район, Сумська область) на підставі оформленої податкової накладної від 23 жовтня 2013 року №9. До Охтирської ОДПІ надійшли від Сумської ОДПІ матеріали перевірки ПП «Дружба 6» (довідка від 31 липня 2014 року №46/22/34583906 щодо зустрічної звірки взаємовідносин з платниками податків за період з 1 вересня 2013 року по 31 жовтня 2013 року). Згідно з проведеною перевіркою ПП «Дружба 6» не встановлено фактів придбання цукру у ТОВ «Укр.Аз.-Дружба» та подальшого його продажу, зокрема, ПП «Тарасівка-99» (детальний опис наведено в акті перевірки). Операції між зазначеними контрагентами носять «безтоварний» характер.

Крім того, проведеною перевіркою було встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 119480 грн., у тому числі за березень 2011 року на суму 4036 грн., за червень 2011 року на суму 1106 грн., за вересень 2011 року на суму 544 грн., за грудень 2011 року на суму 7216 грн., за березень 2012 року на суму 19895 грн., за червень 2012 року на суму 3802 грн., за вересень 2012 року на суму 4827 грн., за грудень 2012 року на суму 9460 грн., за січень 2013 року на суму 199 грн., за березень 2013 року на суму 39301 грн., за квітень 2013 року на суму 346 грн., за травень 2013 року на суму 1645 грн., за червень 2013 року на суму 4252 грн., за вересень 2013 року на суму 5493 грн., за грудень 2013 року на суму 17358 грн. та заниження податкового кредиту за квітень 2013 року на суму 694 грн., по скороченій декларації у відповідних періодах, зокрема:

ПП «Тарасівка-99» (орендар) уклало договори оренди рухомого майна від 30 вересня 2009 року №31/11, від 1 січня 2012 року №31/12 з ТОВ «Українські аграрні інвестиції» (орендодавець). У відповідності до вказаних договорів об'єкти оренди (трактори, комбайни, автомобілі) повинні використовуватись у сільськогосподарському виробництві. При перевірці первинних та бухгалтерських документів (подорожні листи, журнал реєстрації шляхових листів, акти виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості по рахунках 2031,2032 «Паливо», податкові накладні) було встановлено, що ПП «Тарасівка-99» не постійно використовувало орендовану сільськогосподарську техніку у виробництві сільськогосподарської продукції. При цьому, до податкового кредиту (скорочена декларація) щоквартально відносилися суми податку на додану вартість із вартості орендної плати рухомого майна без відповідних коригувань (детальний опис наведено в акті перевірки). Завищення податкового кредиту встановлено на загальну суму 117290 грн., у тому числі у тому числі за березень 2011 року на суму 4036 грн., за червень 2011 року на суму 1106 грн., за вересень 2011 року на суму 544 грн., за грудень 2011 року на суму 7216 грн., за березень 2012 року на суму 19895 грн., за червень 2012 року на суму 3802 грн., за вересень 2012 року на суму 4827 грн., за грудень 2012 року на суму 9460 грн., за березень 2013 року на суму 39301 грн., за червень 2013 року на суму 4252 гри., за вересень 2013 року на суму 5493 грн., за грудень 2013 року на суму 17358 гривень;

завищення податкового кредиту на загальну суму податку на додану вартість 2190 грн. (ПП «Тарасівка-99» не оскаржується) у результаті: подвійного включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту по контрагентах: ТОВ з іноземними інвестиціями «Новофарм» у січні 2013 року на суму 199 грн., у квітні 2013 року на суму 346 грн., ТОВ «Тайтен Машинері Україна» у травні 2013 року на суму 951 грн.; відсутності підтверджуючих документів по ТОВ «Укравтозапчастина» у травні 2013 року на суму 694 гривень;

заниження податкового кредиту за квітень 2013 року на суму 694 гри. по контрагенту ТОВ «Укравтозапчастина» (податкова накладна від 22 квітня 2013 року №7).

Плановою перевіркою встановлено, що ПП «Тарасівка-99» виплачувало доходи громадянам від надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення (паїв) як в грошовій, так і не в грошовій формах згідно з видатковими касовими ордерами та відомостям и на виплату паїв у негрошовій формі (зерно, кукурудза, цукор). За перевірений період ПП «Тарасівка-99» нараховано на користь фізичних осіб дохід від надання в оренду земельних паїв в сумі 6873964,03 грн., виплачено - 6783469,32 грн., нараховано податку на доходи фізичних осіб від надання в оренду земельної частки (паю) в сумі 1031211,39 грн., перераховано до бюджету податку - 1027288,15 грн., з яких несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 61294,61 грн., у тому числі за 2011 рік на суму 19468,08 грн., за 2012 рік на суму 5065,80 грн., за 2013 рік на суму 36760,73 гривень (детальний опис наведено в акті перевірки та у розрахунку пені і штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб).

Крім того, в акті перевірки було констатовано несвоєчасність перерахування податку на доходи фізичних осіб, за травень 2011 року в сумі 13189,08 грн., але з урахуванням норм пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України штрафні санкції до підприємства не застосовувались.

За результатами планової виїзної перевірки ПП «Тарасівка-99» Охтирською ОДПІ прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2014 року № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 504659 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 126165 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 27 серпня 2014 року № про збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у вигляді штрафних санкцій, передбачених пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, у розмірі 37575,39 гривень (т.1, а.с.144-147).

Рішенням Головного управління Міндоходів у Сумській області від 24.10.2014 року вих.№16114/10/18-28-10-03-04-186/237ск податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № було залишено без змін, а податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 року № - скасовано в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 371грн.86коп. та замість нього прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп. (т.1, а.с.148-156,165-166).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 01 грудня 2014 року вих.№7694/6/99-99-10-01-03-15 було відмовлено в задоволенні повторної скарги на вищевказані податкові повідомлення рішення (т.1, а.с.157-164).

Проте, суд не погоджується зі збільшенням ПП «Тарасівка-99» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 349 355грн. за основним платежем та на 87338грн.75коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями, на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.08.2014 року №.

Відповідно до п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін (п.п.14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п.188.1 ст.188 ПК України).

Порядок визначення звичайної ціни з 01.01.2013 року регламентовано статтею 39 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 39.15 ст.39 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі відхилення договірних цін у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менше ніж на 20 відсотків, таке відхилення не може бути підставою для визначення (нарахування) податкового зобов'язання, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Згідно з п.39.1 ст.39 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3-39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі здійснення платником податків:

а) бартерних операцій;

б) операцій з пов'язаними особами;

в) операцій з платниками податків, що застосовують спеціальні режими оподаткування або інші ставки, ніж основна ставка податку на прибуток, або не є платником цього податку, крім фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності;

г) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в п.39.2 ст.39 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Встановлюються такі методи визначення звичайної ціни:

а) порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу);

б) ціни перепродажу;

в) «витрати плюс»;

г) розподілення прибутку;

ґ) чистого прибутку.

За методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов'язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Для визначення звичайної ціни товару (роботи, послуги) згідно з методом порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у порівнянних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). Враховуються, зокрема, такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії); обсяг функцій, що виконуються сторонами; умови розподілу між сторонами ризиків і вигод; строки виконання зобов'язань; умови здійснення платежів, звичайних для такої операції; характеристика ринку товарів, на якому здійснено господарську операцію; бізнес-стратегія підприємства; звичайні надбавки чи знижки до ціни під час укладення договорів між непов'язаними особами, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються порівнянними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціну або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні під час укладення договорів між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів.

Якщо товари (роботи, послуги), стосовно яких визначається звичайна ціна, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), які прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни, в установленому в абзаці першому цього пункту порядку, здійснюється з урахуванням таких факторів (п.39.4 ст.39 Податкового Кодексу України).

Для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ (п.п.39.11 ст.39 ПК України).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №31/2012-Пш від 01.07.2012 року та додатків №3 від 01.07.2013 року, №4 від 01.08.2013 року ПП «Тарасівка-99» було реалізовано ТОВ «Українські аграрні інвестиції» пшеницю 5 класу та пшеницю 6 класу, про що свідчать податкові та видаткові накладні, платіжні доручення (т.1, а.с.167-169, 183- 186, т.2, а.с.244-250, т.3, а.с.1-8, 48-62), за ціною без ПДВ за 1 кг пшениці 5 класу - 1,005грн. та за 1 т пшениці 6 класу 0,975грн.

Також, на виконання умов Договору поставки №31/2012-Я від 01.07.2012 року та додатків №2 від 01.07.2013 року, №3 від 01.08.2013 року ПП «Тарасівка-99» реалізовано ТОВ «Українські аграрні інвестиції» ячмінь 3 класу за ціною без ПДВ за 1 кг - 1,2грн. (т.1, а.с.170-172, 187-189, т.3, а.с.64).

При цьому, суд зазначає, що на формування ціни продажу вказаних зернових культур впливають такі фактори, як клас, вологість, наявність смітної домішки, про що свідчать п.1.2, 2.2, 3.2 та 3.5 договорів (т.1, а.с.167-172).

З копій складських квитанцій на зерно слідує, що за договорами постачалися пшениця та ячмінь з наступними характеристиками: клас пшениці та група, рік збирання врожаю, вологість, зернова домішка, сміттєва домішка, клейковина (кількість), клейковина (якість) та інші показники якості (т.2, а.с.231-243).

З матеріалів справи вбачається (т.2,а.с.128-130,134-135), що для розрахунку звичайної ціни на пшеницю 5 класу, пшеницю 6 класу та на ячмінь 3 класу відповідно до положень п.39.11 ст.39 ПК України відповідачем застосовані середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції, які діяли по Великописарівському району Сумської області за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, надані Головним управлінням статистики у Сумській області листом від 18.03.2014 року №06.02-61-1891 на запит Охтирської ОДПІ від 13.03.2014 року №2886/9/18-11-22-0105 та листом від 21.03.2014 року №06.02-61-1990 на запит Охтирської ОДПІ від 17.03.2014 року №2972/9/18-11-22-0105, де зазначено, що середня ціна на пшеницю в липні 2013 року складала 1,2694 грн. за 1кг., в серпні 2013 року - 1,2406грн. за 1 кг., а на ячмінь - в липні 2013 року - 1,8137 за 1 кг та в серпні 2013 року - 1,6152грн. за 1 кг.

При цьому суд зазначає, що у довідках Головного управління статистики у Сумській області, наданих листами від 18.03.2014 року №06.02-61-1891 та від 21.03.2014 року №06.02-61-1990, відсутні відомості про класи на пшеницю та ячмінь, в той час як в акті перевірки йдеться про заниження цін реалізації на пшеницю 5,6 класу та ячменю 3 класу, а також міститься інформація про ціни реалізації пшениці та ячменю за певні періоди (січень-липень та січень-серпень), але не міститься інформація про рівень цін реалізації саме за липень та серпень 2013 року. Тобто не досліджувалася можливість зниження ціни, зумовлена сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на зернові культури.

З вищевикладеного вбачається, що на формування ціни продажу зернових культур впливають такі фактори, як клас, вологість, сорність та інші показники, які не були враховані відповідачем під час проведення перевірки.

З огляду на викладене, суд вважає висновок відповідача про порушення ПП «Тарасівка-99» п.39.1, п.39.2, п.39.5 ст.39, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України та заниження ним суми податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 210315грн., в т.ч. за липень 2013 року у сумі 157 496грн. та за серпень 2013 року у сумі 52819грн. у зв'язку із заниженням бази оподаткування по продажу за договорами поставки, неправомірним та необґрунтованим.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Дружба-6» в жовтні 2013 року суд зазначає, що 20.10.2013 року між вказаними підприємствами укладено договір поставки №114, за умовами якого постачальник (ПП «Дружба-6») в терміни, визначені договором, зобов'язується передати у власність покупця (ПП «Тарасівка-99») сільськогосподарську продукцію - цукор, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість, в порядку, у строки та на умовах, визначених договором (т.1, 239-241).

За умовами договору поставка товару здійснюється за рахунок покупця зі складу постачальника; товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); та по якості - відповідно до візуального огляду (пункт 6.1 та 6.5 договору).

На виконання п.6.7 договору разом із товаром постачальником було передано видаткову накладну від 23.10.2013 року №82 на цукор, кількістю 17400кг, загальною ціною з ПДВ 130500грн. та податкову накладну №9 від 23.10.2013 року (т.1, а.с.242, 243).

Транспортування товару здійснювалось автомобілем НОМЕР_1, водій ОСОБА_3, працюючий у позивача на підставі наказу №38-к від 01.10.2012 року (т.2, а.с.166), причеп НЕФАЗ НОМЕР_2, відповідно до подорожнього листа №1074 від 27.09.2013 року (2-ТН) (т.2, а.с.138-139).

Розрахунки за отриманий цукор проведені у безготівковій формі у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що підтверджується копією платіжного доручення№1678 від 29.09.2014 року на суму 130500грн., в т.ч. ПДВ - 21750грн., (т.2, а.с.167).

Придбаний у ПП «Дружба-6» цукор було передано «ПП-Тарасівка-99» власникам земельних ділянок (паїв), які використовує підприємство на підставі укладених договорів оренди в якості орендної плати, про що складені акти приймання-передачі продукції по договорах оренди землі (т.1, а.с.248-250, т.2, а.с.48-82).

Згідно із п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Проте, на думку податкового органу, позивач не мав права включати до складу податкового кредиту суми за вищевказаною господарською операцією, оскільки доставка цукру була здійснена ПП «Тарасівка-99» в кількості 22 т 27.09.2013 року, договір поставки укладений 20.10.2013 року, видаткові та податкові накладні виписано 23.10.2013 року на кількість 17,4 т; в подорожньому листі не вказано, з якої адреси в м. Золочев та з якого підприємства здійснювалася поставка цукру, крім того, в ньому відсутній підпис та печатка вантажовідправника, відсутня інформація щодо особи, яка здійснювала відпуск та приймання цукру, та про час вибуття та прибуття автотранспорту та адресу доставки вантажу. Тобто наданий на перевірку подорожній лист не відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв'язку з чим Охтирською ОДПІ зроблено висновок, що внаслідок дефектності документів на транспортування цукру, не виявлено фактичного відвантаження товару, його реального транспортування - не виявлено належним чином складених первинних документів, за якими відбувався би рух товару від продавця (постачальника) до покупця.

Також нереальність господарської операції, податковий орган пов'язує із висновками, викладеними в довідці «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Дружба-6» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.09.2013 року до 31.10.2013 року, отриманої від Сумської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Сумській області, від 31.07.2014 року №46/22/34583906, під час проведення якої встановлено, що згідно із проведеною звіркою ДПІ у м. Сумах від 21.07.2014 року №134/2204/37053037/264 ТОВ «Укр.Аз.-Дружба» документально не підтверджено здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Бенефіт-Плюс» по операціях з придбання цукру за період вересень-жовтень 2013 року на загальну суму ПДВ 301416грн.68коп., по взаємовідносинам з ТОВ «Укроїдський цукровий завод» по операціях з придбання цукру за період вересень-жовтень 2013 року на загальну суму ПДВ 47666грн.67коп., по взаємовідносинам з ПП «Дружба-6» по операціях з продажу цукру за період вересень-жовтень 2013 року на загальну суму ПДВ 447368грн.33коп.

Крім того, під час перевірки ПП «Тарасівка-99» надано сертифікат відповідності на цукор білий кристалічний, відповідно до якого виробником товару є не постачальник, а ВАТ «Новоіванівський цукровий завод», який знаходиться в смт. Коломак, вул. Перемоги, 123, код за /, та посвідчення №649 від 01.12.2012 року про якість цукру білого кристалічного, згідно з яким отримувачем є не позивач, а ТОВ «Цукорагропром», та цукор відвантажено 01.12.2012 року в кількості 40000кг, виробництва 2012 року.

Таким чином, за висновками контролюючого органу надані до перевірки сертифікати якості не підтверджують здійснені операції з постачання цукру від ПП «Дружба 6» до ПП «Тарасівка-99».

Отже, такі висновки перевіряючих ґрунтуються на трьох обставинах: перша - дефектність документу на транспортування товару; друга - висновки, викладеними в довідці «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Дружба-6» (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.09.2013 року до 31.10.2013 року, отриманої від Сумської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Сумській області, від 31.07.2014 року №46/22/34583906; третя - дефектність сертифікату та посвідчення про якість цукру.

Щодо першої обставини, на якій ґрунтуються висновки перевіряючих осіб, суд зазначає наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.2 ст.9 названого Закону первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, правильність її оформлення; посаду осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

На підтвердження фактичного виконання сторонами умов договору позивачем до перевірки були надані податкові та видаткові накладні, платіжне доручення. Копії вказаних документів долучені до матеріалів справи.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Тобто, товарно-транспортні накладні та подорожні листи призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним (або іншим) транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Відсутність же окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, доводи ДПІ щодо нереальності господарської операції з огляду на «дефектність», як на думку ДПІ, подорожнього листа є безпідставними.

Щодо другої обставини, на якій ґрунтуються висновки перевіряючих осіб, суд зазначає наступне.

Формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

А згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

З приводу ставлення відповідачем під сумнів реальність господарської операції через відсутність у сертифікаті відповідності та в посвідченні про якість білого цукру кристалічного відомостей щодо ПП «Дружба 6» як його виробника (т.1, а.с.244-246) варто відмітити, що такі документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, які враховуються при формуванні податкового обліку платника податків, тому відсутність у них певних відомостей не може слугувати підставою для висновку про нереальність спірних господарських операцій. Крім того, постачальник товару не обов'язково має бути його виробником.

З огляду на вищевказане, викладені в акті перевірки обставини не свідчить про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що могло б стати підставою для збільшення контролюючим органом податкових зобов'язань.

Також суд вважає неправомірними висновки Охтирської ОДПІ про завищення ПП «Тарасівка-99» податкового кредиту встановлено на загальну суму 117290 грн., у тому числі у тому числі за березень 2011 року на суму 4036 грн., за червень 2011 року на суму 1106 грн., за вересень 2011 року на суму 544 грн., за грудень 2011 року на суму 7216 грн., за березень 2012 року на суму 19895 грн., за червень 2012 року на суму 3802 грн., за вересень 2012 року на суму 4827 грн., за грудень 2012 року на суму 9460 грн., за березень 2013 року на суму 39301 грн., за червень 2013 року на суму 4252 гри,, за вересень 2013 року на суму 5493 грн., за грудень 2013 року на суму 17358 гривень, по оренді сільськогосподарської техніки.

Зокрема, як зазначено в акті перевірки, орендована у ТОВ «Українські аграрні інвестиції» сільськогосподарська техніка (сівалки, зерно мети, завантажувачі сівалок, трактори, обприскувачі, очищувачі зерна, розкидачі, зерноочисні машини, розкидачі міндобрив, завантажувачі зерна, навантажувачі, плуги, польові культиватори, культиватори, тощо) не використовувалася протягом всього року в господарській діяльності підприємства, а лише в деяких податкових періодах, що свідчить про відсутність необхідних умов для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, оскільки орендована позивачем техніка не використовувалася для виробництва сільськогосподарської продукції. Тобто підприємство, укладаючи договори оренди рухомого майна №31/11 від 30.09.2009 року та від 01.01.2012 року №31/12, не мало на меті використання орендованої техніки у власній господарській діяльності.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями контролюючого органу, оскільки відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно зі ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним із принципів підприємницької діяльності відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України є принцип самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Згідно з п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового Кодексу України, яка визначає спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит - це в тому числі і товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Так, суд встановив що 30.09.2009 року та 01.01.2012 року позивач та ТОВ «Українські аграрні інвестиції» уклали договори оренди рухомого майна №31/11 та №31/12, при цьому приймання-передача зазначеної сільськогосподарської техніки в оренду підтверджена відповідними актами, підписаними позивачем, як орендарем, та ТОВ «Українські аграрні інвестиції» як орендодавцем, в день укладання договорів оренди (т.2, а.с.1-14).

Цільове призначення об'єктів оренди: сільськогосподарське виробництво (пункт 1.3 договорів).

Оренда сільськогосподарської техніки, власником якої є ТОВ «Українські аграрні інвестиції», засвідчена позивачем та його контрагентом актами приймання-передачі послуг оренди та оформленими ТОВ «Українські аграрні інвестиції» податковими накладними, сплата орендної плати підтверджується платіжними дорученнями (т.2, а.с.83-111, 142-152, 168-181).

Орендовану техніку позивач протягом дії договорів оренди використовував у власній господарській діяльності для вирощування зернових та технічних культур, що підтверджується наявними матеріалах справи доказами, зокрема подорожніми листами, та не спростоване відповідачем.

Позивач та його контрагент ТОВ ««Українські аграрні інвестиції» відобразили операції з поставки послуг оренди у бухгалтерському та податковому обліку.

Отримуючи належним чином оформлені постачальниками товарів (послуг) податкові накладні, позивач включав до податкового кредиту з ПДВ, податок на додану вартість, сплачений в ціні придбаних послуг.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди може бути окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч.1 ст.284 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 286 цього ж Кодексу орендна плата є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відтак, узгодження розміру орендної плати між сторонами договору та її фактичне внесення свідчать про фактичне перебування майна в оренді для потреб господарювання.

Варто зауважити, що пунктами 3 договорів оренди рухомого майна №31/11 від 30.09.2009 року та №31/12 від 01.01.2012 року передбачено щоквартальне визначення розміру орендної плати.

Водночас, під час проведення перевірки посадовими особами не досліджувалося питання стосовно фактичної оплати оренди транспортних засобів та сільськогосподарської техніки у відповідні періоди року, в тому числі і в ті періоди, коли вони не використовувалися у виробництві сільськогосподарської продукції, зважаючи на особливості господарювання.

Крім того, висновок про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість був зроблений контролюючим органом без врахування специфіки сільського господарства та сезонного характеру виробництва, оскільки сільськогосподарські машини можуть використовуватися для проведення визначеного комплексу польових робіт лише в певний період часу, а не протягом всього року.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, укладання договорів оренди рухомого майна винятково на період здійснення польових робіт є економічно не вигідним для орендодавця, тому дані договори укладалися на термін до 31.12.2011 року та до 31.12.2013 року зі сплатою орендної плати щоквартально.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому укладання договорів оренди рухомого майна на весь рік, а не лише на період виконання певного комплексу сільськогосподарських робіт, не свідчить про відсутність у підприємства мети використовувати орендовану техніку в подальшій діяльності.

Таким чином, з обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 349355грн. за основним платежем та на 87338грн.75коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

З приводу податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 року за № про застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп. суд зазначає, що порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб передбачений розділом IV Податкового кодексу України.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

Відповідно до п.п. 168.1.1 - 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з пп.168.1.4 п.168.1 ст.168 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. 168.1.5 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Спірним питанням даного спору є правомірність нарахування податковим органом штрафних (фінансових) санкцій на підставі п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, а також відповідність застосованого розміру штрафних санкцій вчиненому порушенню.

Згідно з положеннями вказаної норми відповідальність платника податків наступає у разі ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Так, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Таким чином, визначальними умовами для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України є:1) ненархування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку до бюджету; 2) таке ненархування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку до бюджету повинна мати місце саме до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. При цьому, умовою для застосування санкцій у розмірі 50 та 75 відсотків є вчинення платником податків повторних дій протягом 1095 днів.

Як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується безпосередньо самим актом перевірки відповідача від 13.08.2014 року №157/18-11-22/34205162, позивачем в 2011-2013 роках своєчасно нараховано, проте, несвоєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб (т.1 а.с.114-121, т.2, а.с.153-157).

Отже, як підтверджено матеріалами справи, позивачем, як податковим агентом, своєчасно нараховано на користь фізичних осіб дохід від надання в оренду земельних паїв, проте несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 61294грн.61коп.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідальність за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов'язання передбачена ст.126 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно застосовано до позивача положення п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податку до бюджету до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган безпідставно застосував штраф у підвищеному розмірі, оскільки, як було зазначено представником позивача в судовому засіданні, податковий орган не застосовував до позивача штрафних санкції за ч. 1 п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України протягом останніх 1095 днів, що виключає само по собі наявність повторності.

Зокрема, з п.2.5 акту перевірки вбачається, що попередня планова (позапланова за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності) виїзна перевірка ПП «Тарасівка-99» не проводилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.11.2014 року за № є неправомірним, у зв'язку з чим підлягає скасуванню у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 28.08.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 158 950грн. за основним платежем та на 38 826 грн.25коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд виходить з наступного.

Пунктом 189.1 ст.189 Податкового кодексу України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 ст.189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Тому в податковому обліку платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної згідно з п.189.1 ст.189 ПК України, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Під час проведення планової виїзної перевірки ПП «Тарасівка-99» платником податків не доведена фактична наявність залишків озимої пшениці урожаю 2008 року у кількості 733812кг на суму 794749грн.92коп., а також їх використання у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності сільськогосподарського підприємства.

Так, на підставі договору складського зберігання від 15.09.2008 року за №23 зерновий склад ТОВ «Надежда» прийняв на зберігання від ПП «Тарасівка-99» відповідно до накладної (реєстру накладних) зерно - пшеницю 2008 року, 4 та 6 класу, а саме складські квитанції №30 від 17.09.2008 року, №46 від 24.09.2008 року, №196 від 30.09.2008 року, №61 від 01.10.2008 року та №68 від 10.10.2008 року, зі строком зберігання - до 01.04.2009 року (т.1, а.с.234-237).

Крім того, на вимогу перевіряючих підприємством були надані копії рахунків та актів та актів виконаних робіт за зберігання пшениці 4 та 6 класу за період липень - жовтень 2009 року, а також товарно-транспортні накладні на вивезення на зберігання озимої пшениці ТОВ «Надежда» за 2008 рік (т.1, а.с.190-233).

Статтею 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 року N 37-IV встановлено, що власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа (ч.2, ч.3 ст.26 Закону N 37-IV).

Згідно ч.1, ч.3, ч.4 ст. 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна. Якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Статтею 31 цього ж Закону закріплений обов'язок поклажодавця забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна. Зерновий склад зобов'язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна.

Проте, у позивача відсутні фінансово-господарські документи, що підтверджують фактичну сплату коштів за надані послуги зберігання суб'єктом підприємницької діяльності - зерновим складом (платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, фіскальні чеки тощо), а також не надано доказів повернення зерна зі складу після закінчення строку його зберігання для подальшого переміщення чи продажу.

Згідно з п.20.1.9 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Зокрема, Охтирська ОДПІ під час проведення планової виїзної перевірки листом від 30.07.2008 року №7910/10/18-11-22-0105 вимагала від ПП «Тарасівка-99» провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в розрізі зернових культур (пшениці) урожаю 2008 року, у відповідь на що отримала відмову (т.1, а.с.65, т.3, а.с.41).

В матеріалах справи міститься копія наказу ПП «Тарасівка-99» №54/1 від 31.08.2014 року «Щодо проведення інвентаризації», розписки про отримання бухгалтерією товарно-матеріальних цінностей від 31.08.2014 року (форма ІНВ-3а), інвентаризаційного опису (Типова форма №М-21), акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 31.08.2014 року, наказу ПП «Тарасівка-99» від 31.08.2014 року №54/2 «Про проведення списання товарно-матеріальних цінностей по результатах проведеної інвентаризації», акту списання №39 від 31.08.2014 року (т.2, а.с.210-215), однак суд не приймає їх в якості належних доказів у справі, оскільки перелічені документи були складені вже після проведення перевірки та винесення за її результатами податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин суд приходить до переконання, що висновки відповідача про заниження підприємством податкових зобов'язань з податку на додану вартість у грудні 2013 року є правомірними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позовні вимоги ПП «Тарасівка-99» в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № та від 03.11.2014 року за № на загальну суму 668 027грн.53коп., то судовий збір за адміністративний позов майнового характеру складає 4872 грн.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Приписами ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Судом за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково на суму 473897грн.28коп., або 70,93 % від заявлених позовних вимог. Сума судового збору за відмовленими позовними вимогами складає 1416грн.29коп.

При подачі адміністративного позову підприємством було сплачено судовий збір у сумі 487грн.20коп., що підтверджується платіжним дорученням №1748 від 10.12.2014 року (а.с.2).

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з ПП «Тарасівка-99» складає 929грн.09коп. (1416грн.29коп. - 487грн.20коп.)

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Тарасівка-99" до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.08.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 349 355грн. - за основним платежем та на 87338грн.75коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 37203грн.53коп. (штрафні санкції).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Тарасівка-99 (42825, Сумська область, Великописарівський район, с. Тарасівка, вул. Першотравнева,1а, ) судовий збір в сумі 929грн.09коп. (дев'ятсот двадцять дев'ять грн. дев'ять коп.) .

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 07.04.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова