Справа № 808/531/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року /12:19/Справа № 808/531/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., за участю секретаря Бабаченко B.C., представника позивача Хамзіна Т.Р., представника відповідача Лактіонової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т."

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску товарів),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів № 112050000/2015/000008/1 від 14.01.2015 та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № 112050000/2015/00010.

В обгунтування позовної заяви позивач зазначив наступне.

13.01.2015 року декларантом Позивача було заявлено митну декларацію для проведення митного оформлення вантажу, а саме МД №112050000/2015/229. Так, відповідно до положень Розділу ІІІ Митного кодексу України, а саме ст.ст. 49, 57, 58 декларантом було обрано перший (основний) метод визначення митної вартості - метод визначення вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно із частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митна вартість була визначена за ціною, що підлягала сплаті за товари (контрактна ціна, зазначена у специфікації №2 від 27.11.2014 до контракту №804/48423750/78-14/ЗМС від 21.11.2014 року, а також у рахунку- фактурі №00000147 від 30.12.2014 року).

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України декларантом були подані всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості та обраного методу їх визначення в електронному вигляді.

Зазначає, що Запорізькою митницею митна вартість, визначена декларантом, не була прийнята. Так, 14.01.2015 інспектором був наданий запит (повідомлення) митного органу. В ньому інспектор дійшов висновку про неможливість врахування наданих додатково документів, про неврегульованість розбіжностей, зазначивши про застосування резервного методу визначення митної вартості товару згідно наявної у органу доходів і зборів інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 2,36 доларів США за 1 кг. товару.

Крім того, відповідачем було оформлено рішення про корегування митної вартості товарів №112050000/2015/000008/1 від 14.01.2015р. (далі - рішення). В даному рішенні відповідач дійшов висновків про невизнання митної вартості, заявленої декларантом, так як заявлено неповні відомості про митну вартість товарів згідно ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та п. 2 ст. 54 Митного кодексу України, та визначив митну вартість в сумі 1 310 796,21 рублів РФ. Також на підставі зазначеного рішення про корегування митної вартості товарів було оформлено картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №112050000/2015/00010.

Крім того, в результаті вантаж, що надійшов на адресу позивача, було оформлено за підвищеною митною вартістю за ВМД №112050000/2015/000318 від 14.01.2015. А тому, було сплачено більший розмір податку на додану вартість в розмірі 95 649,75 грн. (різниця становить 50 153,45 грн.). Позивач вважає, що дії митного органу не відповідають чинному законодавству щодо порядку митного оформлення товару та застосування методів визначення митної вартості товару, тому просить суд визнати їх протиправними та скасувати прийняті митницею рішення.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає з підстав, викладених в адміністративному позові.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що 13.01.2015 підприємством позивача до митного контролю та митного оформлення було надіслано засобами електронного зв'язку згідно ст. 257 Митного кодексу України митну декларацію (далі - МД) з довідковим номером 6911, режим ІМ 40, якій було присвоєно №112050000/2015/000229 на товар: стрічка стальна електролітичнооцинкована для бронювання кабелю, стрічка стальна оцинкова горячим способом для бронювання кабелю.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Так, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст.53 Митного кодексу України відповідач дійшов висновку, що документи надані до митного контролю та митного оформлення, не містять всіх відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, позивачу була пред'явлена письмова вимога у вигляді електронного повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Ця вимога передбачала подання декларантом наступних додаткових документів: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також було зазначено про можливість декларанта за власним бажанням подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.6 ст. 53 Митного кодексу України. 14.01.2014 декларантом були надіслані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. При цьому, декларантом не було подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість, в повному обсязі, зокрема: бухгалтерської документації. Надані документи для підтвердження рівня заявленої митної вартості товарів (первинно та додатково надані) не давали можливості відповідачу остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару та містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України. Оскільки надані документи для підтвердження рівня заявленої митної вартості товарів (первинно та додатково надані) не давали можливості відповідачу остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару та містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 14.01.2015 №112050000/2015/000008/1 із застосуванням резервного методу згідно наявної у органі доходів і зборів інформації. Відповідачем було відмовлено у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю, так як були обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України.

При цьому, у митному оформленні МД №112050000/2015/000229 від 13.01.2015 було відмовлено та складено картку відмови № 112050000/2015/00010 від 14.01.2015. А товар випущено у вільний обіг за МД №112050000/2015/000318 від 14.01.2014 під гарантію відповідно до розділу X Митного кодексу України.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає позов позивача таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Як зазначено у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У ч.1 ст.57 Митного кодексу України зазначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

13.01.2015 року відповідно до контракту №804/48423750/78-14/ЗМС від 21.11.2014 року та специфікацією №2 до нього на адресу товариства позивача автомобільним транспортом надійшов вантаж від Товариства з обмеженою відповідальністю «Електромашсервіс» (Російська Федерація) - стрічка стальна електролітичнооцинкована для бронювання кабелю марки АПР 1-2, розміром 0,5 * 20 мм масою 9870 кг, АПР2-2 розміром 0,25*321 мм масою 10520 кг.

Вантаж був розміщений в зоні митного контролю митного поста Запоріжжя- центральний.

13.01.2015 року позивачем було заявлено митну декларацію для проведення митного оформлення вантажу, а саме МД №112050000/2015/229.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

З матеріалів справи встановлено, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст.53 Митного кодексу України орган доходів і зборів дійшов висновку, що документи надані до митного контролю та митного оформлення, не містять всіх відомостей відповідно до обраного позивачем методу визначення митної вартості та містять наступні розбіжності:

-у рахунку-фактурі від 30.12.2014 № 00000147 зазначений платіжний документ від 02.12.2014 № 24 та від 09.12.2014 № 26, але до митного оформлення було надано лише платіжне доручення від 08.12.2014 № 26, що не дає можливості однозначно співставити проплату за товар згідно наданого рахунку та платіжного документу, а також різняться дати платіжного документу від 08.12.2014 № 26, що був поданий до митного оформлення та з тим, який зазначено у рахунку-фактурі від 30.12.2014 № 00000147, а саме від 09.12.2014 № 26;

-у рахунку-фактурі від 30.12.2014 № 00000147 відсутня дата специфікації №2, що унеможливлює однозначно ідентифікувати партію товару;

-у довідці про транспортно-експедиційні витрати від 26.12.2014 № 41 надана ПП ТКФ «Берегиня», м. Запоріжжя, вул. Випробувачів 2В та засвідчена печаткою вищевказаного підприємства, тоді як згідно СМR від 30.12.2014 № 314762 у гр. 16 перевізником виступає ТКФ «Берегиня» без зазначення адреси, країни підприємства, а також відсутня у гр.23 будь- які реквізити перевізника (підпис, штамп, прізвище водія, тощо), що не дає можливості впевнитись у достовірності наданої до митного оформлення довідки про транспортно-експедиційні витрати від 26.12.2014 №41;

-у поданій до митного оформлення розрахунковій калькуляції б/н (дата вказана власноруч) не вказано номер контракту, специфікації за яким здійснено калькуляцію оцінюваного товару;

-у платіжному дорученні від 08.12.2014 № 26 у графі передоплата платежу вказано, що передоплата здійснена згідно контракту № 804/48423750/78-14/ЗМС від 21.11.2014, але не вказано що за специфікацією № 2 від 27.11.2014 де визначені умови поставки та умови оплати за товар, що не дає змоги впевнитися, що даний платіжний банківський документ стосуються оцінюваного товару;

-п.3 контракту № 804/48423750/78-14/ЭМС від 21.11.2014 передбачено, що до моменту відвантаження товару покупець здійснює 100% передоплату за товар, але у платіжному дорученні від 08.12.2014 № 26 визначена сума 807200,00 російських рублів, а у рахунку-фактурі від 30.12.2014 № 00000147 визначена сума 825501,4 російських рублів, що суперечить умовам контракту № 804/48423750/78- 14/ЭМС від 21.11.2014.

-у рахунку-фактурі від 30.12.2014 № 00000147 вказано, що згідно додатку №2 до наказу № 26 від 31.12.2012 підписувати рахунок фактуру має право ОСОБА_4, проте наявний підпис ОСОБА_5 ;

Відповідачем декларанту зазначено, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару.

Таким чином, відповідно до ст.53 Митного кодексу України, 13.01.2015 декларанту була пред'явлена письмова вимога у вигляді електронного повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Ця вимога передбачала подання декларантом таких додаткових документів:

-виписку з бухгалтерської документації;

-каталоги, специфікації виробника товару;

-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також відповідачем було зазначено про можливість декларанта за власним бажанням подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.6 ст. 53 Митного кодексу України.

14.01.2014 декларантом були надіслані наступні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості:

-копія платіжного доручення від 09.12.2014 №26 (РФ);

-копія платіжного доручення від 02.12.2014 №24 (РФ);

-копія платіжного доручення від 01.12.2014 №24 (УКР);

-рахунок від 26.11.2014 № 106;

-рахунок-фактура № 00000136 від 15.12.2014;

-копія калькуляції від 27.11.2014 № 1201;

-лист про підпис від 14.01.2015 № 10Т;

-лист виробника про дату від 14.01.2015 № 37;

рахунок-фактура № 00000147 від 30.12.2014;

-ТТН № 147 від 30.12.2014;

-висновок Запорізької ТПП від 14.01.2015 № ОИ-11.

Також позивачем зазначено, що інші документи надати неможливо, що підтверджується повідомленням від позивача до митного органу.

Крім того, за результатом аналізу додатково наданих документів для підтвердження заявленої митної вартості, встановлено таке:

-платіжне доручення від 01.12.2014 № 24, надане додатково, містить інформацію щодо контракту № 804/48423 750/78-14/ЭМС від 26.11.14, що не відповідає дійсності (дата контракту № 804/48423750/78-14/ ЭМС від 21.11.14), та відсутнє посилання на специфікацію № 2 від 27.11.2014, що не дає можливості однозначно співставити проплату за товар згідно наданого рахунку та платіжного документу;

-калькуляції від 27.11.2014 № 1201 не містить жодної інформації щодо терміну дії та партію товару, тому однозначно віднести даний документ до заявленої партії товару неможливо;

-декларантом не було подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість, в повному обсязі, а саме: бухгалтерської документації.

Згідно вимог ч.4 ст. 57 Митного кодексу України проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, що підтверджується електронним повідомленням надісланим органом доходів і зборів декларанту. Крім цього, під час консультації орган доходів і зборів та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про неможливість використання методів № 2а, 2б, в зв'язку із відсутністю інформації щодо вартості операції з ідентичними/ подібними товарами відповідно до ст. 57, 59, 60 Митного кодексу України, а також неможливість застосувати методи 2в, 2г в зв'язку із відсутністю інформації відповідно до ст. ст. 62, 63 Митного кодексу України. Так, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості товарів застосовано другорядний метод №2Ґ (резервний) у відповідності з вимогами ст. ст. 57, 64 Митного кодексу України, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України, використана наявна в митного органу інформація щодо раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостей (з розрахунку 2,36 дол США/кг - для товару№1, Джерело: МД № 112050000/2014/028061 від 25.12.2014 та 1,00 дол США/кг - для товару № 2, Джерело: МД №403000009/2014/000811 від 24.12.2014).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 Митного кодексу України).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (ч.4 ст.58 Митного кодексу України).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (ч.5 ст.58 Митного кодексу України).

За приписами ч.6, ч.7 ст.58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Відповідно до ч.8 ст.58 Митного кодексу України термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Суд звертає увагу на те, що калькуляції від 27.11.2014 № 1201 не містить жодної інформації щодо терміну дії та партію товару, тому віднести цей документ до заявленої партії товару неможливо.

Також, позивачем не було подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, позивач відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість, в повному обсязі, зокрема: бухгалтерської документації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідач визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Отже, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 14.01.2015 №112050000/2015/000008/1 із застосуванням резервного методу згідно наявної у органі доходів і зборів інформації. Так, відповідач відмовляє у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України.

Отже, позивачу у митному оформленні МД №112050000/2015/000229 від 13.01.2015 було відмовлено, а також складено картку відмови № 112050000/2015/00010 від 14.01.2015, при цьому товар випущено у вільний обіг за МД №112050000/2015/000318 від 14.01.2014 під гарантію відповідно до розділу X Митного кодексу України.

За приписами ч.3 ст.58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З урахуванням обставин справи, досліджених документів суд приходить до висновку, що у відповідача були обґрунтовані підстави вважати, що позивачем заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість вже вказаних товарів.

Як зазначено у ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Суд приходить до висновку про додержання відповідачем чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які є предметом спору у цій справі, суд виходить з наступного.

Відповідно вимог ч.1 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.12 ст.264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Як зазначено у п.7.1 Розділу VІІ "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа", затвердженого 30.05.2012 наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672 (надалі - "Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа"), у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову (п.7.2 Розділу VІІ "Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа").

У поданій до суду Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: №112050000/2015/00010 від 14.01.2015 зазначені причини відмови аналогічні викладеним у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів. Оскільки підстави для заповнення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідними від вищевказаного Рішення про коригування митної вартості товарів, то підстави до їх скасування - відсутні.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що позивачем при поданні позовну сплачено 10 відсотків розміру ставки судового збору, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", решта суми судового збору стягується з позивача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При подачі адміністративного позову у частині майнових вимог позивачем сплачено 182,70 грн. судового збору, що становить 10 відсотків розміру ставки судового збору по справі. Решта судового збору у сумі 1644,30 грн., позивачем - не сплачена.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з позивача несплачену частину судового збору у сумі 1644,30 грн.

Керуючись ст.ст.2, 11, 17, 71, 87, 94, 98, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску товарів) - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК Г.Т." на користь Державного бюджету України решту суми судового збору за подачу позову майнового характеру у розмірі 1644,30 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко